Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Hajde, spusti ga. Da, kolotur.
Desni!
Uže, buraz.
Uže je zapelo, gospodine.
Neće ići. Spusti ga.
Spusti ga. Pazi. Skup je.
-Ručka nije uravnotežena. -Pazite, gospodine.
POBJEDNIK NATJECANJA U ZNANOSTI IDE NA DRŽAVNU RAZINU
Što je bilo?
Jati je ovdje.
Opa, Jati!
-Prvak u znanosti. -Što?
-Stvarno je dobar. -Prepustite to meni.
-Buraz, čuješ li me? -Da, čujem te.
Dobro. Slušaj me, molim te.
Pomakni ga na moju lijevu, a na tvoju desnu stranu. Dobro?
Da, dvaput.
Da, nastavi.
-Dobro. Dosta? -Dosta je. Dobro, dovoljno.
Gospodine, Jati je ovdje.
Jati! Čestitam! Sjajan si!
-Prvak Zapadne Jave. -Cijele Zapadne Jave.
Da, Zapadna Java.
Čestitamo kabaretskoj ekipi
na pobjedi na međugradskoj kabaretskoj smotri u Bandungu.
A sada, ponos naše škole.
Jati Ilhami.
Dođi, Jati.
Hajde, dođi.
Upisao se u povijest.
Prvi učenik iz OŠ Bandung Raya
koji se kvalificirao na državno natjecanje iz znanosti.
Jati, naš prvak.
Hajde, Jati.
Reci nešto.
-Hajde. -Jati, sjajan si!
Pusti ga.
Ne srami se. Hajde.
-Požuri se, imamo ispit. -Smiri se.
Samo drži trofej.
Jati.
Pogledaj ostalu djecu. Ponosim se.
Nitko nije postigao više od tebe.
-Jati, jesi li dobro? -Požuri se.
Tvoja budućnost… na državnoj razini.
može biti najsvjetlija…
-Sad samo… Poenta je… -Jati!
Možeš ti to, Jati.
Jati!
-Jati! -Zašto pobježe?
Zašto je pobjegao?
PRVO MJESTO
ČITAONICA
Jati.
Što je bilo?
U redu je. Hajde. Duboko udahni.
Diši polako.
Diši. Tako.
Jati?
Jesi li dobro?
Zar nisi pobijedio?
Trebao bi biti sretan. Paničariš samo kad izgubiš.
Što se dogodilo?
Uspaničio sam se.
Nisi previše topao.
Možda zato što se nisi molio, Jati.
-Često te vidim u zoru… -Ne preskačem molitvu.
Često preskačeš molitvu u zoru.
Prvo se pomoli kad se probudiš pa se istuširaj i jedi.
-Dobro. -Tim redom.
Sad sam iscrpljen.
Da. Iscrpljen si.
To ti cijelo vrijeme govorim.
Evo.
Odjeni jaknu.
Ja najbolje poznajem svog prvaka.
GĐA IIS - GOŠĆA HOTELA
Čekaj malo, Jati.
Halo, gospođo?
Da. Uskoro ću doći. Naći ćemo se u gradskoj vijećnici.
Čekat ću vas ondje. Na putu sam.
Jati! Hej!
Idemo.
Oprostite što ste čekali.
-Nema veze. -Dopustite. Kako ste?
-Ne, u redu je. Jako je teška. -Nema veze. Dajte.
-Hvala. -Nema na čemu.
Filozofija je našeg hotela
da gosti nisu kraljevi, nego obitelj. Tako je to.
Hvala vam lijepa.
Dao sam otkaz na poslu u uredu u Jakarti.
Onda smo se kao obitelj vratili u Bandung
da bi sve bilo skladnije, gospođo.
Osjećam se manje vrijednom kao roditelj.
Možda zato što sam odrastao bez oca.
Zato želim da moj sin Jati
zna kako je to kad je otac uvijek uz njega.
Divni ste.
Želim da moje dijete uspije.
Ako si uspješan, bit ćeš sretan.
Koja uspješna osoba nije sretna?
Da, imate pravo.
-Hvala. Pričekajte trenutak. -Hvala lijepa.
Pomozite mu.
G. Uyan.
-Vidiš? Rekla sam ti. Slušaj me. -Oprosti.
Gdje si tako dugo?
-Spremi to. -Radi dvije stvari odjednom.
-Dobro došli. -Izvolite. Ovuda.
Gospodine.
Gospođo.
-Kako si? -Dobro sam, mama.
-Vrtoglavica? Bol? Mučnina? -Ne…
Želiš li juhu?
JA PRIJE MENE
Svi!
Hajde!
Brže trčite! Nastavite!
Hajde, Jati! Možeš ti to!
Hajde, Jati!
Da, samo nastavi. Da!
Odlično, Jati! Jako dobro!
-Koji sam bio? -Šesti. Nije loše.
-Gdje je tata? -Bravo.
-Tata. Idem do njega. -Naravno, samo idi.
Jati.
Budi iskren.
Izgledao si sretno nakon poraza.
Jesi li zbilja bio sretan ili si htio ugoditi gospodinu Junedu?
Jati.
Pođi sa mnom.
Sjedni ovamo.
Sjedni.
Jati.
Znaš li?
Znaš li što svaki dan vidim dok radim ondje?
Evo, pogledaj. Hej.
Pogledaj ovo.
Sve su to tvoji trofeji za prvo mjesto. Na svim si ovim fotografijama prvak.
To ja vidim.
Znam da ti nije bilo lako postići sve ovo.
Znam da je teško. Znam.
Sve mi je ovo motivacija da marljivo radim.
Zbog tebe, Jati.
Ova je soba možda mala, Jati.
U redu je. Meni je dobro u ovoj maloj sobi.
Ali ne za tebe.
Za tebe mora biti veća, Jati.
Pogotovo za tvoju budućnost, mora biti mnogo veća od ove.
Samo sam otrčao utrku. Zašto spominješ budućnost?
Upravo to. „Samo utrku.”
Zar ne?
To znači da znaš što ti je doista važno.
Kako to misliš?
-Pripremao sam se za natjecanje. -Natjecanje.
To nije obično natjecanje.
To je državno natjecanje cijele Indonezije.
Koliko ono?
Koliko ima pokrajina?
U moje vrijeme 27. Koliko sad?
Oko 30? 33? Koliko ih je?
-Trideset i osam. -38, Jati!
To znači da ćeš se natjecati protiv 37 djece poput sebe!
Oni sad marljivo uče, Jati.
Ako želiš biti prvi,
moraš učiti 37 puta više nego prije.
Samo želim da se usredotočiš na to.
Uvijek ću biti uz tebe.
Kad postaneš prvak, bit ću uz tebe.
Ovo radim jer te volim.
Razumiješ?
Jati?
Daj, Jati.
Ti si dječak.
Zašto si tako osjetljiv? Zašto plačeš?
D. JATI ILHAMI 9A
Molim vas, pokažite nam.
-Brojite do tri. -Dobro.
-Da, gospodine. -Tri.
-Dva, jedan. -Dva, jedan.
Molim vas…
Dosta je.
Ja sam već vješt. Vas još čeka mnogo posla.
Jati!
Hajde.
Slobodno, možeš.
Pljesak za njega.
Hajde.
Možeš ti to, Jati.
-Možeš ti to. -Dobro?
Ne može on to. Neće uspjeti.
-Pao je. -Ajoj.
-Jesi li dobro? -Pao je.
Dosta, svi. Prestanite, ne smijte se svom prijatelju.
Smijete mi se?
Jati.
Smiri se, Jati. Polako.
-Smiri se. -Jati, dosta.
-Što je? Hoćeš se tući? -Hoćeš se tući?
-Smiri se, Jati. Polako.
Gospodine.
Gospodine…
Što radiš? Razmećeš se?
-Dewa, prestani! -Gospodine.
-Učitelju. -Što je bilo?
Zašto, Jati?
Mislim da moj sin nije kriv.
Iz priče je jasno da su ga isprovocirali.
Gospodine, jako mi je žao.
Samo sam se smijao.
Smijao si se mom sinu, zar ne?
Da, ali i ne, gospodine. Svi su se ležerno smijali.
Što? Kako? Postoji ležeran smijeh…
-Smijeh je smijeh. -Smirite se, gospodine Jaya.
-Jati je samo suspendiran, nije izbačen. -Da.
Jati ne mora cijelo vrijeme biti savršen.
Ovo je normalno. Štoviše, ovo je vrijedna lekcija za njega.
Zar ne, Jati?
Gospodine. Moj sin ima postignuća u ovoj školi.
-Da. -Donio je čast ovoj školi, gospodine.
Istina, ali lovio je kolege.
-I htio se tući. -Kako škola može…
-…tako postupati s najboljima? -Jesi li ti počeo? Zašto?
-Opet, molim vas… -Stvarno?
-Želim reći da… -Smirite se.
-Ne zaslužujete mog sina. -Molim vas.
Idemo kući. Dosta je.
-G. Jaya. -Smirite se.
-Draga. -Dosta je. Idemo. Van.
Smiješno.
Gospodine, gospođo, žao mi je.
-Ispričavam se. -Čuvajte se.
Oprostite, gospođo. Mogu li razgovarati s vama?
Sutra…
Idemo.
Idemo, pet, šest, sedam, osam.
Idemo, pet, šest. Idemo.
PRVAK NATJECANJA U ZNANOSTI ZAPADNE JAVE
Hajde.
Škola Tunas Merdeka želi Jatija.
-Zar ne želiš da Jati ide u školu? -Da. Ali…
Da, Jati mora ići u školu.
Ali ne u neku tako čudnu školu.
Ta škola Merdeka ne koristi ocjene u svjedodžbama.
Jati će uskoro u srednju školu. Srednje škole gledaju ocjene.
Ako nema ocjena, što će ocjenjivati?
Njegov izgled? To je nemoguće.
Jatiju želim najbolje. Zato se ovako ponašam.
Prvo moramo odlučiti koju ćemo školu izabrati.
Jatijev život nije samo škola.
Ima mnogo srednjih škola.
Stalo ti je samo do ocjena, a što je s Jatijevom srećom?
Napokon! Dobro došli.
-Ti si Jati, zar ne? Uđite. Ovuda. -Hvala.
-Pokazat ću vam. -Idemo.
Ovo je Tunas Merdeka.
-Dobro jutro, g. Panji. -Dobro jutro.
-Ovamo. -Ne nose uniforme, zar ne?
Ne. Smiju nositi bilo što.
Najvažnije je da se učenici ovdje osjećaju ugodno.
Ovo je učionica povijesti. Zanimljivo, ne?
Ovo je učionica za umjetnost. Ovdje se okupljaju mlađi i stariji.
-Nema hijerarhije? -Nema.
Ovdje smo sretni i dijelimo priče.
Ovo je naš izložbeni prostor.
Da. Zajedno.
Mlađi, stariji, svi se ovdje okupljaju.
Vidite? I sad se okupljaju.
Ovdje mogu i učiti?
Da, mogu razgovarati gdje god žele.
Bok svima.
Razgovaraju o…
Ovo je Hattin razred.
Uđite.
Bok, Jati.
-Dobro jutro. -Dobro jutro.
-Kako ste? -Dobro, gospođo.
Da, Asa.
Echo.
Echo. Evo megafona. Oprostite.
-G. Juned. -Jati?
-Oprostite. Nisam htio ništa loše. -Echo, evo ga.
Bok, Jati.
-Bok. -Ja sam gospodin Zainuddin.
Kakva slučajnost!
G. Juned moj je brat blizanac.
-Bože! -Da.
-Kako je g. Juned? -Zdrav je i dobro je.
-Savršeno je. -Još jednom, jako mi je žao.
-Nisam namjerno. -Oprošteno ti je.
Već mi je rekao.
Oprošteno ti je. Nisi ti kriv. Dobro?
Dobro?
Ako se upišeš ovdje,
bit ću ti razrednik.
Deveti razred.
U redu?
Echo, dođi.
TJ i Suare. Dođite.
-Evo. -Dobro.
Oni su tvoji potencijalni razredni kolege.
Ja sam u sedmom razredu, gospodine.
-Oprosti, zaboravio sam, Suare. -Nema veze.
-Ovo je Echo. -Echo.
-Rukujte se. -Jati.
-Suar. -Suar.
-Mogu li dalje pospremati? -Možeš.
Dobro.
-I ja. -Može.
Što je, Yuna?
Gospodine! Hitno je.
-Što je? -Yuna je ostala bez glasa.
Smiri se. Još nije našminkana. Asa, čekaj.
Možda nećemo ni snimati, Dali.
Kako to misliš da možda nećemo snimati?
-Pogledaj sam. -Jati, oprosti. Pričekaj tu.
Kako je to moguće?
-Smiri se. -Ostavit ću vas.
-Kako da se smirim? -Gospođo?
Kako da se smirim?
-Sigurno imate rezervni plan? -I što ćemo sad?
Hajde.
Dali.
Prestani.
Ti si obećao da neću biti ispred kamere.
Ovo je hitno, Dali. Moram improvizirati.
Ne želim. Gdje je moje piće?
-Gdje je? -Evo ga.
Pazi, vruće je. Yuna, najprije malo popij.
Hajde. Probaj.
Pij.
-Probaj. -Prevruće je.
Govori. Pokušaj piti. Pokušaj govoriti.
Pij, pa govori. Hajde.
-Joj, ne. -Ovo je nemoguće.
Bože. Ti si Jati?
Onaj Jati?
-Koji Jati? -Dođi. Ljudi, ovo je Jati.
-Što? Tko je Jati? -Onaj Jati.
-Koji? -Kako ne znate?
-Koji? Koji Jati? Misliš Jeti? -Koji?
Smiri se.
Samo trenutak.
-Što? -Vrati se…
-Neće uspjeti. -Natrag.
Što ne valja?
-Kako ne znate tko je? -Pojma nemam.
-Pobjednik natjecanja u znanosti. -Nikad čula.
Njegovi su plakati posvuda. Kao da je slavan.
Slavan?
I on je bio slavno dijete?
Prestani, prvo dođi ovamo.
Što kažete na to da Ibnu zamijeni Yunu?
-Može. -Super.
Ne. To je glupost.
Odakle arapski špiljski čovjek?
-Napravit ćemo ga. -Da.
To je nemoguće.
Dobro, dosta…
Smirite se…
Ja sam producentica. Ja odlučujem.
-Dobro? -Dobro.
Ti si novi učenik, zar ne?
Uklopit će se.
Želiš li?
Koji film?
-Banana? -Možda je glup.
Čini se da odgovara.
I… akcija!
Rez…
Završna klapa.
-Naopako je. -Ovako?
TAJ JE IZ PRAPOVIJESTI
Naopako je. Trebala bi biti ovako.
-Moram to predati. -Ne. Dovoljno je bučno.
TJ, dođi.
-Druga scena, prvi kadar, prvi put. -Što je?
Sjetite se, vi ste čovjekoliki majmuni! Budite kreativni!
-Više osjećaja. -Ponavljamo?
Da. Naravno.
-Bilo je dobro. -Echo.
Što je?
Čuvar je rekao da Suar i Dali ne smiju ući.
-Previše smo bučni. -Dobro.
Tiše govorite,
ali više istražujte pokretima.
Može? Drugi put.
Snimamo. I akcija!
Nije tako, gospodine.
Jati! Hej!
Što radiš usred noći?
-Mislio sam da si pao. -Jesi li se zagrcnuo?
Ne. Želim biti majmun.
-Čovjekoliki majmun. -Koji onda majmun?
Ne, želim biti čovjekoliki majmun za školski projekt.
Školski projekt? Kako to?
-Majmun? -Čovjekoliki.
Projekt. Samo to odradi.
-Nemoj dugo ostati budan. -Za koji predmet?
Traže da postaneš majmun?
Što je to?
Ljulja se, tako slatko
Hvala ti, Jati.
-Što si pomogao s unukovim rođendanom. -Puhni…
Čuo sam od tvog oca
da ti nije ugodno u novoj školi. Je li?
Možda zato što je to nova škola i nekako je…
Kako da kažem? Ima slobodarski stil.
Pa je drukčija.
Samo izdrži.
Zaboravimo prošlost radi tvoje budućnosti.
Hvala vam lijepa, gospodine.
Važno je da možeš pobijediti na državnom natjecanju.
Amen. Jati je uvijek bio marljiv.
Uvjeren sam da može biti prvak.
Jati.
Čekat ću te u školi. Pobrinut ću se za sve.
Hvala vam lijepa, gospodine.
Idi se igrati.
-Igraj se s Jatijem. Sretan rođendan. -Igraj se.
-Što biste popili? -Imate li što hladno?
Imamo. Želite li kavu? Imamo je.
Neću se prebaciti.
Sretan sam u Tunas Merdeki, tata.
Život nije samo sreća.
Sreća u mladosti besmislena je bez uspjeha poslije.
-Zbog te si sreće ti sad ovakav? -Jati.
Dragi.
Koji je tvoj pravi cilj?
Da Jati ide u školu ili da se natječe?
-Oboje. -Zašto oboje?
Ako Jati pobijedi, primit će ga svaka dobra srednja škola.
Istina, ali…
Umrežavanje počinje u srednjoj školi.
Problem je u tome što Jati ne može birati oboje. Samo jedno!
Tata, obećavam da ću ići u koju god srednju školu želiš.
Ali pusti me da ostanem u ovoj osnovnoj školi. Želim pokušati.
Ovako ćemo.
Imaš vremena do kraja polugodišta. Samo dotad.
-Dragi. -Ozbiljno?
Kamo ćeš? Prvo pojedi.
Dragi, dosta je.
Vidjet ćeš.
Takva slobodoumna škola nije dorasla Jatiju.
-Hej! -Damare Jati Ilhami! Zaboga!
Vidiš li to? To ponašanje.
Takav je u zadnje vrijeme. Tko ga je tomu podučio? Da lupa vratima.
Jučerašnje snimanje u muzeju.
To je Echov projekt uz Asinu pomoć.
ZAVRŠNI PROJEKT: „KORACI NAŠEG SVIJETA”
Zasad se pridruži ostalima.
Kome da se pridružim?
Ovdje ću napraviti minijaturna groblja.
Jedno za žrtve iz '98. godine, Rumoh Geudong, zagonetne pucnjave,
ubojstva iz '65. i '66.
Još je mnogo toga neriješeno.
Zašto ti je projekt tako težak?
Naravno, želim biti kao Munir.
-Što? -Munir. Znaš ga, zar ne?
-Znam. -Da, tako.
Ali verzija koju ne ubiju.
Zato moraš biti ozbiljan i usredotočiti se na projekt.
Izbacili su te iz stare škole, zar ne?
I mene.
Jer sam dvaput pala godinu.
Ne znam čitati.
Ali ne zato što sam glupa.
Disleksična sam.
U staroj školi, ako nisi znao čitati, izbacili bi te!
Želiš li sa mnom?
Vjerujem da svatko može crtati,
pogotovo stvari iz svakodnevice.
Hajde, nacrtaj sebe.
Evo.
Počni crtati.
Hvala.
Ali pogledaj projekte drugih prijatelja.
Hajde.
Hvala, Jati.
Rez, Asa.
Znaš li ti glumiti?
Možeš biti ovdje. Pomakni se lijevo, desno, drži nešto.
A ti kao da zadržavaš stolicu.
Možeš ovako.
Možeš ovako…
Tražiš pomoć.
Boli me. Upomoć!
Onda lijevo, desno, drži se. Još boli.
-Ali ovo je rat. -Ipak si rođena kao ljudska beba.
Echo, ovo je moja umjetnička sloboda.
-Zašto mi naređuješ? -Tražila si pomoć, Asa.
Ja pomažem tebi, ti meni. Ovako ja pomažem.
-Ne možeš podnijeti kritiku? -Ja? Ja ne mogu podnijeti kritiku?
Ti je ne možeš podnijeti, Asa.
Ja sam glumio u filmu.
Ja sam glumio.
Tko je osvojio nagradu za najboljeg dječjeg glumca? Ja.
Echoviano Pranata Lorenzo.
-Možeš provjeriti na internetu. -No ovo je moja baka.
Tvoja baka. Ionako bi ispalo loše.
Rekao si da znaš režirati, pa snimi to.
Neću pomagati Asi.
Samo naprijed.
Ti joj pomozi.
-Echo. -Asa.
-Echo! -Pada kiša.
Je li prošlo deset sekunda?
Jest.
Dobro.
Je li gotovo? To je to?
Da. To je to.
Prekinut ću.
Tvoja je prabaka rođena u šupi?
Ne znam.
Na nekome mračnome mjestu. Bilo je ratno doba.
To se ne podudara s povijesnim činjenicama.
U Indoneziji je lako iskriviti povijest.
Naše obitelji obično ne dokumentiraju.
Zato želim provjeriti intervjuima.
Evo.
Napravila sam obiteljske karte
da ih potaknem da dijele priče.
Za prezentaciju
snimamo odgovore svojih obitelji
i onda ih uspoređujemo.
Da bude zanimljivo.
Čemu komplicirati? Zašto uspoređivati?
Sama je priča dovoljna, zar ne?
Moramo biti kritični prema tim pričama, Jati.
Sjećanje ne govori uvijek istinu.
Ali povijest nije nužno iskrena.
U što da onda vjerujemo?
Zato će na svako pitanje odgovoriti svi članovi obitelji.
Tvoja obitelj, ne?
Očito. A tko drugi?
Asa.
Smijem li se pridružiti tvom projektu?
Naravno.
Ali budi ozbiljan.
Obećavaš?
Obećavam.
-Vratili smo se. -Isprike.
Dobro došli.
Zašto si mokra do kože?
Odjednom je počelo kišiti. Idem se gore pripremiti.
Jati, Asa mi je rekla da i ti imaš astmu, zar ne?
Ne, teta, zapravo je ima moja mama.
Nedavno sam počeo osjećati da ostajem bez zraka.
Da. Imaš li inhalator?
-Nemam. -Uvijek trebaš imati inhalator.
Iznenadni napadaj može biti opasan.
Imate pravo, teta.
Srećom, ja je nemam, Jati.
Iako i moj tata ima astmu.
Zlato, sutra ideš k tati, zar ne?
Ne zaboravi ponijeti narudžbu, pržene krekere od fermentirane manioke.
-Dobro. -Da.
Za svaki slučaj.
Gotovo.
-Promiješaj ih, mama. -Jati, ti ćeš mi to montirati.
Pročitat ću.
„Mijenja li dijete vaš identitet?”
Kakvo je to pitanje, Asa? Zašto je tako komplicirano?
Ako smijem, teta.
Možda ste nakon što ste rodili
počeli nositi hidžab?
Ne.
Reći ću vam nešto.
Kako starimo, bliži smo kraju.
Naša srca trebaju biti spokojna.
Prije sam samo prolazila kroz život kako se odvijao.
Prihvaćala sam što god mi se našlo na putu.
Može, samo daj.
Ispada da je život put potrage.
Ali mislim da općenito
promjena zapravo dolazi iznutra.
Eto.
Možda možeš objasniti što si osjećala kad sam se rodila.
Kako da to kažem?
Promijenio se, Asa.
Prije nikad nisam razmišljao
o brigama i problemima.
Ali kad si se ti rodila…
Pa…
Postao sam
svjesniji budućnosti.
-Izvolite, gospodine. -Hvala, Jati.
Dakle,
u prošlosti sam dobio otkaz.
U Americi je 2008. godine zavladala financijska kriza.
Tvrtka u kojoj sam radio bila je pogođena.
Ali kažu da uvijek postoji način.
Uvijek postoji način.
Nikad nisam mislio
da ću imati ovako velik kafić…
-Vratila sam se. -Bok, vratila si se.
-Što je bilo? -Asin projekt.
-Zašto plačeš? -Ne znam, komplicirano je.
Jadan ti.
Bok, Asa.
Evo. Uniforme za tebe i mamu.
Hvala, teta. Mislim, mama.
Upoznajte se. Ovo je Asin prijatelj.
-Bok, seko. Mislim, teta. -Dian.
Ja sam Jati.
-Jeste li gotovi? -Jesmo.
Dakle, gotovo je.
-Asa, tvoji roditelji… -Da. Rastali su se, Jati.
Ima već gotovo tri godine.
Žao mi je.
Tata se ženi idući mjesec.
Zato naš projekt mora biti dobar.
-Pripremaš iznenađenje za vjenčanje? -Ne.
Izrađujem portfelj. Za stipendiju.
Tata i Dian žele odmah početi s postupkom za dijete.
Mama kaže da je izvantjelesna skupa.
Stipendija bi mnogo pomogla.
Smanjila bih im teret.
U koliko sati da sutra dođem k tebi?
Što? Zašto bi dolazila?
-Da snimim tvoje. -Jati, zar ne?
Zar nije dovoljna tvoja obitelj?
Dva člana znače dvije obitelji. Usporedit ćemo rezultate.
Za osvrt.
Osvrt?
Da. Zadatak se ocjenjuje na temelju našeg razmišljanja, Jati.
Asa.
Moji su roditelji komplicirani.
Jesu li tvoja obitelj samo tvoji roditelji?
Evo.
Ne zaboravi snimati.
Dobro. Idemo, gospodine. Ja ću prvi.
Mislim da ovdje nemam mnogo obiteljskih fotografija.
Albumi su poplavljeni u Jakarti.
-Jati, pomozi mi. Ovo je teško. -Dobro.
Evo ga.
Zašto je sve u spremištu?
Gdje bih drugdje to stavila?
Da ih objesim na zid hotela?
Naravno da ne.
-Čekaj, koliko ti fotografija treba? -Što više.
Što je ovo, mama?
Gdje li je ostatak?
Mislim da je to sve.
-Ovdje nema više ništa. To je sve. -Mama.
Jesam li to ja?
-Da vidim. -Vidi.
Bože, Jati! To je tatino. Neće mu se svidjeti što diraš.
-Zašto? -Neće mu se svidjeti.
-Mama, čekaj. -Dosta je.
Tko je ovo, mama?
-Tatin brat? -Da. Dosta je, Jati.
A ovo?
To je stric Yayan, tatin bratić.
-Dosta, ostavi to. -Bratić? Je li umro?
Nije, još je živ.
Ako se ne varam.
-Mama, zašto to kažeš? Čekaj. -Dosta. Uvijek si tako izravan.
-I stalno kopaš. -Išao sam u dobru školu.
Da naučim kritički razmišljati. Čekaj.
Hajde. Što još želiš pitati?
Tko je ovo?
To je stric Yayan, tatin bratić.
Znam samo da je zadnji put radio u ukletoj kući u Bragi.
Nakon toga ga više nisam čula ni vidjela.
Posvađao se s tvojim tatom.
-Dosta. -Posvađao?
Bavi se samo mojima.
-Ovo je prekomplicirano. -Ne mogu, mama.
Imam dvoje roditelja. Već sam obećao svojoj grupi.
Jati, prešao si u drugu školu da ne budeš pod stresom,
a sad sam ja pod stresom. Vrati to.
Dosta je bilo.
-Riješi to s kolegicom. -A ovo?
Kako se zove ta cura?
-Asa. -Da, s Asom.
Nađi način da obaviš zadatak, a da pritom ne gnjaviš mene. Hajde.
Sve prekopava.
-„Dobar dan.” -Dobar dan.
Dobar dan.
„Imam pitanje o sinu Fulanu.
Ubrzo navršava 16 godina, ali u zadnje vrijeme ima problema.
Bio je poslušan i dobar u školi.
-Ali sad se buni i izbačen je iz škole.” -Bože dragi.
„Postao je težak, neposlušan.
Na to ljudi misle kad kažu da je dijete kušnja?”
Pošaljite ga u internat u Garutu.
-Molim vas, Ustadze. -Dobro. Dopustite da vas pitam.
Dok god odgajamo ljudsko dijete,
sigurno je da će ljudi griješiti.
Ako ih roditelji ne mogu odgojiti i usmjeriti,
dijete im može postati neprijatelj.
Moramo shvatiti
da Kuran spominje dvije uloge djeteta.
Prva,
dijete tješi dušu.
Druga.
-Dijete uljepšava svijet. -Bogu hvala.
Oboje će nas sigurno usrećiti. Zar ne?
-Tako je. -Da.
Dijete ne bi smjelo biti kušnja,
neprijatelj ili nevolja.
Svatko može izazivati probleme,
ali svatko može i donijeti sreću.
Kakav si ti bio kao dijete, tata?
Ili djed i baka. Kakvi su oni bili?
Jesi li bio bubica ili problematičan, tata?
Duga je to priča.
Imamo mnogo vremena dok hodamo, tata.
Neće biti dovoljno, priča je jako duga.
Tata.
Drži ovo.
Samo trenutak.
-Što radiš? -Dobro.
-Savršen trenutak, tata. -Što?
Snimat ću te dok pričaš priču.
Koju priču?
O onome što sam rekao.
To je za školski projekt. Mora biti snimljeno.
Tata.
Hajde, snima se.
-Za školski projekt. -Što da kažem?
Molim te, pričaj mi, tata. O…
-Svom biološkom bratu. Onom koji… -Umro je.
Čemu spominjati prošlost? Usredotoči se na budućnost.
Gdje ćeš nastaviti školovanje? Kakav posao želiš?
-Zaboravi prošlost. -Projekt je o povijesti, tata.
-Promijeni temu. -Ne mogu.
Nisi vlasnik škole. Daj, može?
-Poslije, dobro? -Tata.
-Poslije. -Bar malo.
Pada kiša, a ti i dalje snimaš.
-Idemo prvo kući. Mama čeka. -Zašto si takav?
Tata.
-Dosta, poslije. -Želiš da padnem?
Poslije!
-Tata! -Pada kiša, Jati!
RJEŠAVANJE PROBLEMA
Rez, Asa.
Rez…
Možeš li glumiti s više osjećaja, Asa?
Sal.
Probna lopta.
-Firda! -Što želiš, Echo?
Firda!
Što je, Echo?
-Je li tvoj djed tu? -Na uobičajenu mjestu.
-Uobičajenu? -Da.
Sigurna si?
Echo, je li ovo zbilja u redu?
U redu je, Jati, vjeruj mi. Dobro?
-Firda, jesmo li blizu? -Da, blizu smo. Tamo je.
Bok, djede!
Bok.
-Netko te traži. -Vidim. Molim vas, uđite.
Dobro.
-Djede. -Da.
Netko treba tvoju pomoć.
-Da. -Ja sam Echo.
-Tko je ovo? -Ja sam Jati.
Što je bilo?
Jati, pomakni se. Pomakni se.
Smijem li, djede?
To je to.
Kakva produkcija!
Nadam se da je u redu.
Otišao sam duboko u šumu i poskliznuo se.
Otkotrljao sam se u špilju.
Bio je mrkli mrak, tijelo me boljelo. Vrtjelo mi se u glavi.
Mislio sam da ću sigurno umrijeti.
Odjednom sam začuo zvuk. Ovako…
UČIONICA KIJA HADJARA DEWANTARE
-Je li to stvarno tvoj djed? -Zašto bih lagao?
Vidim sličnost.
Ali…
Pretjeruje.
Čini mi se poznat.
Echo.
Asa.
-Echo. -Asa.
Echo, Asa, dosta.
Ne volim prijatelje koji lažu.
-Pogotovo ako je riječ o mom zadatku. -Asa.
Asa, žao mi je.
Školski zadatak.
Pretjeruješ, Asa. Ne želiš oprostiti?
Postoji ajet o opraštanju, zar ne?
-Da. El-Hudžurat, ajet… -Oprostite.
-Nemojte o ajetima i hadisima. -Pa…
-Nije li važno što sam razočarana? -Ti si počela, Asa.
-Prestanite… -Zašto ja?
Razumijem kako se Asa osjeća.
Kad ne poštuju moje osjećaje.
Kad me ne čuju.
Asa, povlačim se iz ovog projekta.
Razumijem kako se Jati osjeća.
Ovo nije napad, Asa.
Ali iskreno, rad s tobom u grupi može biti stresan.
Znaš biti naporna, Asa.
Jako mi je žao, Asa.
Ali često ne slušaš prijatelje.
Sve sam ovo vrijeme šutio.
-Jer te se bojim. -Hej, prestanite.
Nije Asa kriva za ovo. Ja sam.
Možete prosvjedovati, ali ne ovako.
Asa je objasnila
zašto mora ozbiljno shvatiti projekt.
Dobro.
Želim se ispričati…
svima.
Ovo što ste upravo učinili
Alahu se jako sviđa.
Jati. Izvoli.
Pročitajte značenje Desetog ajeta El-Hudžurata.
Promislite o njemu.
Svi pomno promislite o njemu, dobro?
U ime Božje.
„Doista,
vjernici su braća.
Zato pomirite svoju braću.
I bojte se Alaha
da biste primili milost.”
Moj je djed bivši sudac.
Najpošteniji.
-Da, pošten. -Na Javi.
Na cijeloj Javi.
Na cijeloj Javi, Asa.
Toliko da mu je karijera
posve stala, Jati.
Ozbiljno? Želiš intervjuirati djeda?
Sada se sjeća samo važnih stvari.
Radije mene intervjuiraj.
U redu je, bako. Pitanja su laka.
-Bok, bako. -Bok.
Moj prijatelj Jati.
Sjednite ovamo. Idem na okupljanje.
-Kasnim. -Dobro.
Vjerski skup. Vidimo se poslije.
Bok.
Pitanja su laka.
Je li se tvoj identitet promijenio kad sam se rodila?
Stvar je u tome…
Primjerice,
što si osjećao kad sam se rodila?
Nisam osjećao ama baš ništa.
Ako smijem, djede.
Možda je pravo pitanje,
kad je vaša kći rodila Asu,
kako ste se osjećali kad ste držali Asu kao bebu?
Bio sam presretan kad sam prvi put držao Asu.
Bio sam zahvalan.
Ali…
Asa nije kći moje kćeri.
Asa je pronađena.
Što?
Tada…
bio sam vještak u jednom predmetu.
Desno od suda u južnoj Jakarti
bila je stanica za bajaje.
Htio sam kući bajajem, ali svi su bili u nekoj strci.
Majka je ostavila bebu u bajaju.
Imala je ozlijeđen obraz.
Očito se ogrebala o unutrašnjost bajaja.
Vidiš.
Ožiljak na obrazu.
Roditelji su mi rekli da sam pala dok sam učila hodati.
Kako su svi mogli biti dosljedni u laži,
a ne u iskrenosti prema meni?
Nije me briga čije sam dijete, Jati.
Uvijek sam ista.
Ne volim lažljivce.
Čak i ako su ti roditelji?
Pogotovo ako su to moji roditelji.
Od prvog trenutka kad sam vidio dijete, znao sam da će biti naporan.
A još je i razmažen.
Za doručkom
tražio je običnu vodu od mame. Čak mu je otišla po nju.
Tata.
Uozbilji se.
Snimaš?
Moram snimati, tata.
Dosta, spusti to. Pomozi mi malo.
Digni madrac, nađimo mobitel.
Ovo je važno. Dođi ovamo.
Prvi stih Iqre.
Pročitaj, tata.
Umjesto da tražiš gošćin mobitel.
Uvijek imaš odgovor. Pogledaj.
Ta je zadaća dio našeg dogovora, zar ne?
-Vidiš li ga? -Ne.
-Za to pitaj mamu. -Ova je obitelj počela s mamom i tatom.
Što želiš? Pričati o povijesti? Pričati o borbama?
Tata, dobro. Jedan, dva, tri.
Moja borba za vas…
Za ovo se ja borim.
Za madrac?
-Ne za madrac. Za ovaj hotel. -Ovaj hotel nije tvoj, tata.
Znam da nije moj.
Misliš da uživam ovdje?
Zašto bih progutao ponos?
Ovdje živimo da budeš blizu škole.
Da možeš udobno spavati.
Važno je da nisi na vrućini ili na kiši.
Nađi ga…
To je tvoja odgovornost kao roditelja.
Jati.
Nisu svi roditelji odgovorni prema djeci.
Neki roditelji zlostavljaju djecu.
Neki imaju miljenike.
Neki uopće ne mare za svoju djecu.
Dosta. Pomozi mi naći mobitel. Ovo je važno.
Ostavi to.
Hajde. Pogledaj ispod kreveta. Pretraži sve.
Život je test, dijete. Osobito kad je riječ o obitelji.
-O tome odlučuje Bog. -Znam.
Zašto sve mora biti test?
-Zar život ne može biti miran? -Jati.
Testovi su Božji jezik ljubavi.
Dobro?
Samo biste vi to rekli.
Jati.
Kad predajem tjelesni, to može biti naporno, zar ne?
Što misliš, koja je poenta?
Da ostanemo zdravi.
Ako nastavnik želi da učenici budu zdravi, da uče,
znači li to da mu je stalo?
Jati.
Kad si u nevolji,
reci mi,
koga moliš za pomoć?
Dragi Bože.
Ne znam za što da se molim.
Imam toliko problema.
Prvi,
Ti sigurno znaš.
Tata je tako naporan.
Ali ako smijem po prioritetima,
prvo pomozi Asi.
Dušo, reci gorku istinu.
-Napada. -Ne prilazi, bojim se.
-Eno je. -Pazi.
U posudi.
-Tata, mama. -Jati! Polako.
-Osa je. -To nije osa, to je pčela.
Ose su grabežljivci pčela.
Kako to znaš, tata?
Znam ja mnogo toga. Samo me nikad nisi htio slušati.
Uvijek se svađate.
Gdje je?
-Tata, ovdje. -Gdje? Pomozi! Ubij je.
-Čekaj. Sad? -Uzmi ovo.
-Čekaj. Uzmi posudu. -Uzmi je…
Polako…
Čekaj.
-Evo, mama. -Polako.
-Hajde. Jedan. Dva. Tri… -Daj.
Tamo! Tamo je otišla. Tamo.
Gdje je, dragi?
-Tata. -Gdje?
-Ušla je. Tamo.
-Hajde. -Gdje?
Ušla je onamo.
-Tata! Hajde, ovamo! -Hajde.
Lovi je. Gdje?
-Gdje? -Ušla je ovamo.
Joj!
-Što to radi tu? -Jučer sam tražila staklenke i tanjure.
-Pospremi to. Gdje? -Tata! Tamo!
-Gdje? -Gdje je?
Maloprije je bila ondje.
Izađi. Možda je izašla kroz rupu.
-Dragi, dođi. -Je li tu?
Ovdje.
Dragi, ovamo.
-Tata! Ovdje. -Gdje?
-Tamo! Vidiš li je? -Gdje je?
-Tamo je. -Gdje, Jati? Hajde.
Uhvatimo je.
-Da ne dođe do gostiju. Gdje je? -Iza onoga.
-Gdje? -Možda iza one kutije.
-Jati, kamo ćeš? -Čekaj, pogledat ću vani, tata.
Gdje je?
-Nema je, dragi. -Što?
Dobro, dođi.
Bok. Baš je fora.
Kao zvijezda sam.
-Dušo. Prekrasna si. -Laskavče!
Zaboravila si da smo te tada snimali ovim, zar ne?
To je stara vijest.
Bako, djede.
Zgodni dečko, zašto si tih?
Asa te izgrdila?
Hej, zlato. Smiješak.
-Polako. -Smiješak.
Tata, daj mi kameru.
Ima li nešto
što biste voljeli da ste znali o svojoj obitelji kad ste bili mladi?
Dušo, prvo promiješaj karte.
-Da. -Samo odgovori, mama.
-Odgovori. Hajde. -Kako ono?
Ja ću.
-Dian. -Izvoli.
Voljela bih da su mi rekli da sam alergična na škampe.
Nedavno sam jela plodove mora i oči su mi natekle.
-Svi su je gledali. -Jadnica.
Svrbi.
-Alergija? -Stvarno je alergična, mama.
A ja sam saznao da je obitelj našeg pradjeda
generacijama bila trgovačka.
Nisam se trebao bojati postati poduzetnik.
Tako je. Slažem se.
-Da. -Onda…
Postoji li nešto
što sam ja trebala znati iz djetinjstva?
Što?
Djede,
što sam trebala znati iz djetinjstva?
Asa, prestani. Dosta je.
Daj, Asa, prestani.
-Jati, pusti. -Dosta.
-Jati. -Jati? Jati.
Asa. Ne… Asa. Moraš…
-Dosta. Pusti. -Jati. Prestani.
Desno…
-Što je ovo? -…od južne Jakarte…
-Daj da… -…suda…
Zar je to djedova snimka?
Ne čujem što govori.
Ovo je snimka kad sam ti rekao da si pronađena.
Bebu je napustila…
-…majka… -Tata.
Mislila sam da joj to još nećemo reći.
-Ozlijeđena obraza. -Bože.
Asa.
Zašto mi nitko nije rekao da sam posvojena?
Zašto su mi svi lagali?
-Zlato. -Asa…
Ne… Asa, prvo me saslušaj. Asa…
Pusti je. Još će se više naljutiti.
Što da radimo? Andrew?
Asa, koliko ćeš još trčati?
Nitko te ne tjera da me pratiš.
Ne želim da tvoji misle da nisam brižan prijatelj.
Svojevoljno me pratiš?
Diši, Asa.
Diši.
Hajde.
Polako.
Diši.
Asa.
Ne bi svaka obitelj lagala
samo da se njihovo dijete osjeća prihvaćeno, Asa.
A moja prava obitelj?
Koja je svrha prave obitelji?
Moj tata.
Moj biološki tata.
On češće vidi moje nedostatke.
To mi nije ugodno.
Svako jutro kad se probudim, osjećam se kao da nisam dovoljno dobar.
Svako jutro kad se probudim,
sjetim se da sam bila napušteno dijete.
Ali to je očito.
Vole te.
Ne znam
vole li me doista
ili me samo žale.
Jati,
zašto sam rođena?
Dušo.
Žao mi je, dušo.
Ja sam kriv.
Ne djed.
Ni baka.
Ni mama.
Mama me isto tjerala da ti kažem.
Nisam bio spreman, dušo.
Nisam bio spreman da saznaš.
Tata, donosim li nesreću?
Ti i mama ste se rastali.
Ne, to nije točno, Asa.
Mama ne može imati biološko dijete jer me posvojila?
Nemoj to govoriti.
Dođi, dušo.
Hej.
Ti…
ne donosiš nesreću, dušo.
Ti si blagoslov.
Blagoslov si meni, tati, baki, djedu,
dosad si nas držala na okupu.
Dođi.
Dođi, dušo.
Hajde.
Oprosti mi.
Ti si mi sve.
I meni.
I baki.
I djedu.
Svima, dušo.
Osim mojim biološkim roditeljima, zar ne?
-Zašto su bili tako bešćutni? -Dušo.
Evo, dušo.
Imaš nas.
Imaš mene i tatu.
Imaš baku.
Imaš djeda.
Smatram da se za istinu treba boriti, Jati.
Hajde, idemo ih vidjeti. Zar nisi znatiželjan, Jati?
Idem s vama.
-Ali… -Idemo, Jati.
Vidiš? Imala sam pravo.
Svi će te podržati, Jati.
Evo.
Dobro došli, djeco. Želim vam reći nekoliko stvari.
Pravila u Braginoj atrakciji strave nalaze se na vratima
na kraju i s lijeve strane posjetitelja.
-Hajde, Jati. -Dobro, ljudi!
Idemo!
Vrata atrakcije su otvorena. Budite oprezni. Bez gurkanja.
-Polako. Pazite. -Pripremimo se.
Oprezno.
…Bragina vožnja strave zatvara se za pet minuta.
U redu je. Zajedno smo došli, zar ne?
Evo.
Uzela sam ga iz mamine ljekarne. Iskoristi ga.
Dvaput pritisni.
Želiš izaći? Jesi li dobro?
Asa, bolje da izađem van s njim.
Idemo. Oprezno.
-Oprosti. -TJ!
Jati, znaš da volim znanost. Pusti me da idem s njima.
Ibnu!
Ja!
Dali, ubrzo navršavaš 17 godina. Trebala bi ići s njima.
Čuvajte me, dobro?
-Echo. -Asa.
Ovo je prava atrakcija Brage.
Zapamtite, duhovi su također ljudi.
-Nikad ih ne dirajte i ne ozljeđujte. -Ne ostavljajte me, može?
Dobro, Dali.
-Asa, čuješ li me? -Čujem te.
Seko?
Hajde, idemo.
-Jati, jesi li dobro? -Jesam.
-Mene nisi pitala? -Što je to?
Bok.
Kakav je to opet zvuk?
Echo, hajde.
-Dosta, Asa, umoran sam. -Jati!
-Jati, opet upotrijebi inhalator. -Gdje je?
Diši.
-Diši. Inhalator! -Asa.
-Diši. Duboko udahni. -Duh!
-Inhalator! -Smiri se.
Svi, zovite strica Yayana!
Striče Yayane!
Gdje je inhalator?
Striče Yayane!
Što je bilo?
Evo me! Yayan je ovdje!
-Ovo je Jati. -Jati?
Jati?
Jati. Jati, probudi se.
-Jati. -Što ćemo?
Odvedite ga u bolnicu.
Jati.
Hvala Bogu.
Jati.
Jati, prvo inhalator.
Zašto ovaj još nije otišao?
-Hvala svima. -Nema na čemu.
-Vraćamo se na posao. -Da. Oprostite na smetnji.
-Doviđenja svima. -Doviđenja. Hvala.
Jati.
Ovo je tvoj striko, stric Yayan.
-Stric? -Jako ti je loše?
A ti,
tvoj je školski zadatak poseban.
-Echo. -Kako se to dogodilo?
Oprosti, striko.
Htio sam pitati
o tatinu biološkom bratu koji je umro.
Bože dragi.
To nije mlađi brat tvog tate.
On je stariji brat. Tvoj stric.
Još je snažan i zdrav.
Vodi li vas kad u svoj rodni grad?
-Ne. -Šteta.
Tata nikad ne govori o obitelji.
Stvarno?
Zašto je takav?
Dobro došli u atrakciju užasa u Bragi.
Prije nego što počnemo, želimo vam reći nekoliko stvari.
Da.
-Spremni, striko. -Spremni ste?
ATRAKCIJA UŽASA BRAGA
Hoće li pčela naći put kući?
Stvar je u tome što se pčele ne vraćaju same.
Ideš li k stricu?
Bojim se, Asa.
Hej. Ako se bojiš,
zašto si došao ovamo? Dva sata vožnje?
Gospodine.
-Je li gospodin Geni tu? -Trenutačno nije ovdje.
-Oprostite. -Slobodno.
Gospodine. Je li gospodin Geni ovdje?
-Tu je. -Dolje?
Da. Dolje. Pođite sa mnom.
Ovo je ta kuća. Desno.
Dobro. Vidim.
-Hvala. -Uvijek.
-Hvala. -Nema na čemu.
-Tko si ti? -Tvoj stariji brat.
Brat, je li?
Moj brat?
-Moj brat. -Ja sam tvoj brat.
Meranti.
Imamo goste.
Striko.
Striko?
Ja sam.
Jati.
Jati?
Bože dragi.
Dođi.
Bože.
Kako je bilo?
Tvoj otac i ja
sanjali smo o farmi pčela poput ove.
Dođi, budi s Ayu.
Vidi ti to.
Ali…
sudbina je imala druge planove.
Pa sam je na kraju vodio sam.
Ako ste bili tako bliski,
zašto se tata ponaša kao da ne postojiš?
Čak i laže o tome.
Pa…
jer sam jako razočarao tvog oca.
Kad sam bio mlad,
stalno sam pio.
Kakav kaos.
Bolje da umrem.
Na pola sam puta. Umri već jednom.
Ako je to sve,
zašto je tati bilo toliko teško da mi to kaže, striče?
Isključi to.
Tata se naljutio
kad sam napumpao susjedu.
Tvoj je tata bio iscrpljen zbog mene i djeda.
Bojao se da će morati nositi teret svih naših života.
Tada se tek bio oženio.
Htio je imati svoju sretnu obitelj.
Htio je da budeš sretan, Jati.
Ili je samo sebičan, striče.
Jati.
Tvoj tata nije loš čovjek.
Da nije otišao,
možda se ne bih naučio odgovornosti.
Moje dijete,
Meranti,
ima Downov sindrom.
Od rođenja
lice joj je bilo drukčije.
Ali čim sam je prvi put primio,
zaljubio sam se u život.
Polako sam počeo shvaćati
što znači njegovati, rasti
i pomiriti se sa životom.
Uzmi onu kutiju.
Onu ondje. Hajde, uzmi je.
Otvori je.
To su djedove molitve.
Za cijelu vašu obitelj.
Tvoj je djed bio stolar.
Vjerovao je da je sudbina djeteta
poput drva.
Može se oblikovati.
Djed je govorio
da mu se prvo unuče mora zvati Damar.
Tata nije htio.
Njegovo prvo dijete moralo se zvati Jati.
Hajde, pogledaj unutra.
Djedov tata… Tvoj pradjed, zar ne?
Kad je bio tvojih godina, oteli su ga Japanci.
Natjerali su ga da bude radnik romuše,
kopao je špilje u Tahuri.
Kad se vratio u selo, nitko od njegove obitelji nije preživio.
Nije lako imati oca koji je ljut na život.
Tvoj je pradjed bio strog,
ali tvoj je djed bio još stroži.
Znači, moj tata mrzi svoj život?
Je li te ikad udario?
Je li vas djed ikad tukao?
-Budalo! -Smiluj se, tata.
Nezahvalna li djeteta!
Tko te naučio da se tako ponašaš?
Uključi mozak. Glupane!
Sramoto jedna!
Brže! Budalo!
Slušaj me! Brže!
Brže!
Jati!
Glupane!
-Koga si doveo? -Odgajali smo te da budeš pametan!
Tko te naučio da se tako ponašaš?
Ne možeš ni ovako nešto jednostavno? Tko te tomu podučio?
Uključi mozak. Glupane!
Hej, Engkose. Kad se vraćaš kući?
-Prvo idem kući. -Dobro, slobodno.
Jesi li sam? Nisi poveo sina?
U ime Božje…
Molim te, najprije popij ovo.
Hajde.
Pij.
Ne, hvala.
-Ova je voda blagoslovljena. Popij je. -Neću.
-Dobra je, pij. -Neću!
Smiri se.
Pokušajmo s drugom metodom.
-Da, pokušajmo. -Dobro.
Oprosti.
Što se ovdje događa?
Oprosti. Samo trenutak.
-Hajde. -Pusti me!
-Pusti! -Hajde!
-Bože! Dragi! -Bože!
Bože.
Makni se!
-Bože. -Gotovo?
Nije loše. Dovoljno je.
-Ne mora sve popiti? -Ne.
Za rukju je ta količina dovoljna.
Što? Rukju?
Dušo, rukja se ne radi ovako!
Uključuje recitiranje molitava i moljenje nad nekim.
-Ne pljuvanje po njima. -Tata!
Nisam opsjednut!
Tiše. Tražimo pomoć.
Vaš sin nije opsjednut, samo ga je dotaknuo džin.
Crvlji džin. Možda jer često spava tijekom molitve ikindije?
Zato se često migolji po podu, zar ne?
Ne. Nema džina.
-Ne, tada… -Apsolutno nema džina.
Nema džina. Gledali ste previše horora.
Tada je bio na podu ovakav, zar ne?
-Što? Glumio sam majmuna, tata! -Vidiš? Želi biti majmun, a ne crv!
Ljudsko dijete želi biti majmun? To je već dovoljno čudno.
-Jati! Nismo završili! -Bože!
Jati!
Dušo, to je sigurno laž.
-Ispričajte me. -Dobro.
Jati!
Što se zapravo događa, gospodine?
Jati!
Ne. Moje je dijete dobro. To nije istina.
-Ne. -Ako misliš lupati vratima…
-…radi to u svojoj kući! -Izađi.
Sve si bezobrazniji!
Zbog koga sam takav?
Tko je kriv?
Ne znaš
ili ne želiš odgovoriti?
Ti…
I ONI KOJI KAŽU: „BOŽE, DAJ NAM…”
Obavimo jutarnju molitvu, može?
Jeste li sigurni u to?
Siguran sam.
Pomno sam razmislio i moja je odluka konačna.
Mislim da bi Jati danas trebao pristupiti ispitu…
Ne želim da u budućnosti bude na teret našoj obitelji.
Gospodine.
Ako smijem, gospodine.
Mislim da je Jati dovoljno star
da ga se sasluša.
-Da. -Uz dužno poštovanje.
-Baš kul. -Mislim da Jati nije dovoljno star.
Da bude oslobođen ili svoj
ili kako god to ova škola zove.
Preuzet ću punu odgovornost za Jatija, gospodine i gospođo.
Čiji ste vi roditelji?
Jatijevi.
Ovo je Jati.
Izgleda jako sretno, zar ne?
Nije mi važno gdje idem u školu.
Samo mi dopusti da završim zadatak.
…dok razmišljamo o bezimenim žrtvama ove povijesne nepravde.
Zato sam ovo stvorila za žrtve iz 1998. godine…
Dobro jutro svima.
Hvala vam što ste došli i podržali
izložbu škole Tunas Merdeka.
A sljedeći, posljednji izložak
predstavit će Asa i Jati.
Hvala. Izvolite.
Dušo!
Ovdje smo
da vas povedemo na putovanje u prošlost.
Točnije, u prapovijest.
Koncept našeg projekta promijenio se.
Prvotno smo stvorili obiteljsku kartašku igru.
No naše je putovanje pokazalo
da povijest života
nije samo igra.
Život nije samo pobjeda i poraz.
Povijest naroda možda pišu pobjednici.
Možda smo prisiljeni zaboraviti,
ali naša osobna povijest
uvijek čeka da je priznamo.
Slijedite me.
Izvolite.
Ovaj je projekt suočavanje s prošlošću naših obitelji.
Počevši s obitelji koju već poznajemo…
ili onima koje još ne poznajemo.
Jati.
Asa, ne mogu ja ovo.
Žao mi je. Ne mogu nastaviti.
-Jati. -Jati.
Žao mi je, povlačim se iz projekta.
-To ti je važno. -Već je…
Žao mi je, Asa.
Oprostite.
-Jati! -Jati.
-Kako misliš da je otkazano?
-Idemo kući. -Zašto ideš kući?
Dobro došli, svi. Ja sam iz prapovijesti.
Sjajan je.
-Što je ovo? -Echo.
-Nisi čuo? -Smiri se.
Što? Unutra je vruće.
Što radiš?
Jaya.
-Jesi li ti Yayan? -Da.
O čemu je uopće tvoj zadatak?
Što je?
Djeca se igraju.
Kad si došao?
-Damare Jati Ilhami! Što ti je? -Jati.
Dosta, mama! Umoran sam. Samo pokušavam pomoći.
-Ali ne zaključavanjem vrata! -Jati! Dođi, budi dobar dečko!
Što ćemo? Dušo!
-Striče, pozovi ga. -Obrat.
-Super. -Razvali!
Sjajan si, Jati.
-Jaya! -Subverzivno.
-Bože. -Bože, ključ.
Gdje je ključ?
Svi, potražimo ključ.
Jati je pretjerao.
Hej, prvo sjednite. Sjednite.
Diši.
-Dušo. -Nema ga. Svugdje smo tražili.
Pogledaj ovdje.
Vidjela sam ga ondje.
Gdje je ključ?
Čekaj, dušo.
Pa, za mene… Možda, da.
Kad je posrijedi izgled, nosim maramu.
To svakako sve mijenja, Jati. Izgledam drukčije. To je sigurno.
Ovako.
Ali općenito…
Mislim
da promjena zapravo dolazi iznutra.
Moram snimati, tata.
Dosta je, odloži to i pomozi mi.
Podigni madrac da nađemo mobitel. Ovo je važno. Dođi.
Geni?
Hajde.
Jesi li ovdje zbog Jatija ili mene?
Jati je tražio mene.
Ne obrnuto.
To je nemoguće.
Hajde. Reci mi. Ne moraš lagati.
Što se događa?
Možda si ti lagao Jatiju.
Kako sam lagao Jatiju?
Geni.
Žao mi je.
Vidiš i sam. Mojoj obitelji ide dobro.
Samo te molim da nas ne uznemiravaš, da nam ne kvariš sreću. Može?
Tko pokušava sve uništiti, Jaya?
Ti si otišao.
Jati je došao.
Otišao sam da zaštitim svoje dijete.
Ne želim da Jati bude poput tebe
ili tate. Ne želim to.
Jaya.
Kad je tata bio bolestan,
na samrti…
koga je tražio?
Tebe.
-Tražio je mene? Ili moj novac? -Nemoj tako. Molim te.
Nemam novca.
-A što imam, to je za obitelj. -Bože, nije riječ o novcu.
-Kunem se, nije zbog novca. -Ne.
Jaya,
i mi imamo novca.
Farma pčela.
Naš san. Ostvario sam ga.
Dakle, nije riječ o novcu. Nije. Kunem se.
Neki roditelji zlostavljaju svoju djecu.
Neki imaju miljenike.
-Neki ne mare… -Vidio sam.
Tata se promijenio.
Svaki je dan pisao molitve za tebe.
Pisao ih je na papiru i čuvao u limenoj kutiji.
Promijenio se. Bio je drukčiji. Postao je dobra osoba.
-To si vidio? -Jesam.
-Jesi li? -Jesam.
Jesi li vidio kako se tata ponašao prema meni?
Jesi li?
Vidio si da me uvijek tukao.
Otkad sam bio mali,
tata me tukao.
Obećao sam da neću biti kao tata.
Želim Jatiju biti najbolji otac.
Nisam kao tata.
Jaya.
I mene je tukao.
Isto kao tebe.
I ja sam patio.
I ja sam bio žrtva.
Trebao sam pomoć, trebao sam tebe.
Kad si otišao,
rodilo mi se dijete. Zove se Meranti.
Nisi ni znao, zar ne?
Bio sam spreman prihvatiti da Meranti nema strica,
ni bratiće i sestrične.
Jesam li ja kriv za to? Mene kriviš?
Kriviš me jer te tukao?
Tata te tukao, nisam ja.
Ali mene ste tukli i tata i ti.
-Sada dolaziš ovamo i govoriš… -Dosta, Jaya.
Svi su se promijenili.
Svi su se pomirili.
Osim tebe. Nisi li umoran?
-Ja sam umoran. -Oduvijek sam bio u miru.
Znaš li tko mi je uništio mir?
Ti i tata. Uništili ste mi život.
Uništen je.
I sada dolaziš ovamo i govoriš ovakve stvari?
Ne vidiš kako si se ponašao prema meni? Licemjer si.
-Zašto sam licemjer? -Jesi!
Kako točno?
Ne sjećaš se
kako si me tukao? Ili si bio previše pijan?
Pijanac, tukao si me i ne sjećaš se?
Za mene ćeš uvijek biti licemjer.
Licemjer!
Već sam ti sve rekao.
Jaya, to je sve prošlost.
Svi su se promijenili. Dosta, Jaya. Umoran sam.
-Ma, daj… -Nisi se promijenio.
Ne. Nema potrebe.
Nema potrebe za pričom. Čujem samo jedno.
Za mene je to samo licemjerje. Gotovo je. Dosta!
Samo naprijed.
-Reci mi što želiš. -Što želiš? Samo reci!
Želiš me udariti?
-Udari me. -Da postanem kao ti? Kao tata?
Nema šanse.
Nikoga nisam udario bez razloga.
Nikad nisam udario Jatija.
Jesam li kao tata? Ne.
Drukčiji sam!
-Što želiš? -Hajde.
-Udari me. -Da te udarim?
-Samo naprijed. -Koliko puta?
Zašto?
Da zaboli?
Ne. Kad ste me ti i tata tukli, nije samo boljelo,
uništili ste mi život! Uništili!
Možeš li mi vratiti život? Ne možeš!
Možeš li biti dobar brat koji mi je tada trebao? Ne možeš!
-Isto. -Isto što?
Reci!
Uvijek sam šutio!
I kad ste me tukli, šutio sam! Plakao sam sâm!
Što želiš?
Pojaviš se niotkuda i ovako govoriš? Licemjer si!
Život mi je uništen, brate! Uništen!
-Tko je kriv za to? -Smiri se! Hej!
Što se događa?
Dragi, prestani. I ti, Geni.
Koliko ćete se još dugo ovako svađati?
Umorna sam, znate? Godinama sve držim u sebi!
Umorna sam od laganja Jatiju.
Dakle, tako se ponašaju braća? Ozbiljno?
Braća bi trebala pomagati i brinuti se jedan za drugoga, a ne se uništavati.
Smiri se! I ti, Geni!
Bože moj…
Dušo.
Jati treba strica.
Meranti također treba strica, treba nas.
Molim vas, nađite način da se pomirite.
Ja više ne znam kako.
Shvaćaš li, dragi?
Prije ili poslije Jati će slijediti tvoj primjer.
Bojim se toga.
Jako se bojim
da će nas Jati napustiti kao što si ti napustio oca.
Želiš li da se to dogodi, dragi?
-Asa. -Asa.
Dušo?
Neka se Jati prvo odmori.
Hvala ti, Asa.
Što si uvijek uz mene.
Pa…
tomu služe prijatelji.
Tomu služe prijatelji.
Hvala.
Hvala ti što ste dovezli Jatija kući.
To je dio odrastanja.
-Dobro je što je Jati s roditeljima. -Asa.
Tako je.
Hvala.
Jesi li već zahvalio?
Striko.
Meranti.
Ribe.
Želiš li se igrati s ribama?
Bok, Geni.
Uđi.
Previše ih hraniš. Nahrani one na vrhu. Meranti.
Pokušaj s onima na vrhu.
One na vrhu.
Hajde, polako.
Mokro je. Polako.
Želiš li sjesti? Evo.
Dođi.
-Gdje? -Ovdje. Riba je tu! Hajde!
-Pobjegla je. -Oprosti.
Što sam ti banuo u život.
Ali ti si drukčiji od tate.
Jati je drukčiji od nas.
-Hoćeš ponijeti? -Da.
Daj da ga uzmem.
-Evo, Geni. -Da?
Sretan put, Geni.
MOLIM VAS, MOLITE ZA POBJEDU MOGA SINA
Probaj, Jati.
Još jednom.
Jati.
Što si rekao stricu Geniju da ga nagovoriš da dođe?
U redu je. Samo mi reci.
Ja…
Želim da se ti i stric pomirite.
Ako se pomirite,
Alah će vas voljeti.
Ako vas Alah voli…
srce će vam sigurno biti spokojno.
Možda ćete tada sve prihvatiti s milošću.
I nakon toga…
možda ćeš me voljeti takvog kakav jesam.
Ne želim osjećati da moram, ako ne uspijem
ili izgubim
ili pogriješim…
strahovati doći kući.
Samo želim uvijek biti tvoj sin, tata.
Obećavam da više neću lupati vratima.
Obećavam.
Oprosti, Jati. Oprosti.
Oprosti.
Hajde.
Probaj opet.
Još jednom.
Evo. Upotrijebi ovo.
Pokušajmo. Otvori.
-Jati, spusti ovo. -Ovamo dolje.
Jaya, molim te, uzmi ovo.
Ne moraš se bojati.
Pčele su dobre, Jati.
Spreman? Idemo.
Pogledajte ovo. Vidite?
Gornji sloj znači da je med spreman za vrcanje.
-Ovaj? -Da, taj.
Nastavite s proizvodnjom meda.
Vidite? Moramo razgovarati s pčelama.
JA PRIJE MENE
Prijevod titlova: Željko Radić