Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Tak dělejte, spouštějte. Jo, tu kladku.
Napravo!
To lano!
Zaseklo se.
Takhle ne. Spouštějte.
Spouštějte. Ale opatrně, je to drahé.
- Není to vyrovnané. - Opatrně.
VÍTĚZ VĚDECKÉ SOUTĚŽE VZHŮRU DO CELOSTÁTNÍHO KOLA
Co se stalo?
- Ty jo, Jati. - Ty jo, Jati.
- Velký vědec. - Cože?
- Je fakt dobrý. - Nechte to na mně.
- Slyšíte mě? - Ano, slyším.
Dobře, tak poslouchejte.
A teď to posuňte tam. Tímhle směrem, ano?
Tak, ještě. Ano, ještě.
- Dobře, takhle stačí? - Dost, stačí.
Už přišel Jati.
Jati, gratulujeme! Jsi třída!
- Šampion Západní Jávy. - Celé Západní Jávy.
Jo, Západní Jávy.
Gratulujeme naší divadelní skupině
k výhře v soutěži pro celý Bandung.
A teď přivítejte pýchu naší školy,
Jatiho Ilhamiho.
Pojď sem nahoru, Jati.
Tak šup.
Zapsal se do historie.
Je prvním studentem naší školy,
který postoupil do celostátního kola vědecké soutěže.
Náš šampion Jati.
Tak pojď, Jati.
Pojď něco říct.
- Do toho. - Jati, jsi super!
Dej mu pokoj.
No tak, nestyď se. Tak šup.
- Honem, máme písemku. - Neboj.
Tu trofej sis mohl nechat.
Jati. Podívej se na ostatní. Jsem na tebe hrdý.
Nikdo nedokázal to, co ty.
- Jati, jsi v pořádku? - Tak dělej.
Tvoje budoucnost… Na celostátní úrovni.
…můžeš zazářit…
- Teď jenom… - Jati!
Ty to zvládneš, Jati.
Hej, Jati!
- Jati! - Co blbne?
Proč utíká?
1. MÍSTO
Jati.
Co se děje?
To nic. Zhluboka dýchej.
Pěkně pomalu.
Dýchej. Tak.
Jati?
Jsi v pořádku?
Vždyť jsi zrovna vyhrál.
Měl bys mít radost. Tohle se ti stává, když prohraješ.
Tak co se stalo?
Zpanikařil jsem.
Ale teplotu nemáš.
Možná je to tím, že ses málo modlil, Jati.
- Často si všímám… - Ne, modlitby nevynechávám.
Ale ano, ranní vynecháváš často.
Máš se probudit, pomodlit a až pak sprcha a snídaně.
- No jo. - Tak se to dělá.
Jsem utahaný.
Jo, to jsi. To ti říkám celou dobu.
Na. Vezmi si bundu.
Já svého kluka znám nejlíp.
PANÍ IISOVÁ – HOST
Momentík, Jati.
Haló, madam?
Ano, hned tam budu. Sejdeme se u radnice.
Já tam na vás počkám. Už jedu.
Jati! Hej!
Jdeme.
Omlouvám se, že jsem vás nechal čekat.
- Ale to nic. - Dovolte. Jak se máte?
- Nechte to, je to moc těžké. - Kdepak, vezmu to.
- Děkuju. - Nemáte zač.
Na tomhle si u nás v hotelu zakládáme.
Hosté jsou pro nás jako rodina. Tak to prostě je.
Moc vám děkuju.
A tak jsem v té kanceláři v Jakartě skončil, dal jsem výpověď.
A i s rodinou jsem se přestěhoval do Bandungu.
Tady totiž mámě větší klid, víte?
No teda, teď si skoro připadám jako špatná matka.
Možná je to tím, že jsem vyrůstal bez otce.
Takže chci, aby můj syn Jati měl svého tátu pořád nablízku.
- To jste hodný. - Chci, aby se synovi dařilo.
Úspěch totiž přináší štěstí. Kdo by taky mohl být úspěšný a nešťastný?
To máte pravdu.
- Děkuji, vydržte chvilku. - Mockrát děkuju.
Pomozte pánovi.
Pane Uyane.
- Vidíš? Já ti to říkala. - Pardon.
Co ti tak trvalo?
- Už to schovej. - Měl jsem to cestou.
- Vítejte. - Prosím. Tudy.
Tak.
Madam.
- Jak ti je. - Jsem v pohodě, mami.
- Netočí se ti hlava, není ti zle? - Ne…
Nechceš polívku?
JÁ PŘED SVÝM PRAVÝM JÁ
Hej! Pohyb!
Pohyb!
Přidejte! Vydržte!
Do toho, Jati! Ty to zvládneš!
Honem!
Jo, to je ono!
Super, Jati. Dobrá práce.
- Kolikátý jsem byl? - Šestý. To ujde.
- Kde mám tátu? - Bezva.
- Tati! Zajdu za tátou. - Jasně, běž.
Jati, řekni mi pravdu.
Po té prohře jsi vypadal vesele.
Vážně jsi byl rád, nebo jsi jen chtěl udělat radost učiteli?
Jati.
Pojď sem.
Posaď se tam.
Tak šup.
Jati.
Víš, co každý den vidím, když tady pracuju?
Hej, podívej se.
Tohle všechno jsou tvoje trofeje pro vítěze.
Na všech těch fotkách jsi šampion.
Na tohle se dívám.
Vím, že nebylo snadné toho dosáhnout.
Je to dřina. Já to vím.
A pro mě to je motivace, abych taky dřel.
Pro tebe, Jati.
Tahle kancelář je malá, Jati.
Ale to nevadí. Pro mě to není problém.
Ale pro tebe tohle není.
Ty musíš mít větší, Jati.
Tvoje budoucnost ti musí přinést mnohem víc.
Vždyť to byl jen běžecký závod. Proč hned řešíš budoucnost?
To je přesně ono. Byl to „jenom běžecký závod“.
No ne?
Takže víš, co je doopravdy důležité.
- Co? Vždyť se na tu soutěž připravuju. - Soutěž…
Tohle ale není ledajaká soutěž.
Je to celostátní soutěž. Pro celou Indonésii.
Kolik teď vlastně máme provincií?
Nás učili 27. Kolik jich je teď? Kolem 30? 33? Tak kolik?
- Je jich 38. - Tak 38, Jati.
Takže budeš soutěžit s dalšími 37 žáky, jako jsi ty.
A ti se teď biflujou, Jati.
Jestli to chceš vyhrát, musíš se snažit 37krát víc než předtím.
Chci, aby ses na to soustředil.
Vždycky budu při tobě.
Až to vyhraješ, budu u toho.
Dělám to, protože tě mám rád.
Rozumíš tomu?
Jati?
Ale no tak, Jati.
Jsi přece kluk.
Proč jsi taková měkkota? Proč bulíš?
Ukážete nám to?
Tak mi to odpočítejte.
- Dobře. - Tři…
- Dva, jedna. - Dva, jedna.
Prosím vás…
To by stačilo.
Já už to umím. Ale vy musíte ještě hodně trénovat.
Jati!
Pojď.
Pojď, neboj.
Prosím potlesk.
Tak do toho.
To zvládneš.
- To dáš. - Dobrý?
Kdepak, ten to nedá.
Ten sebou prásknul!
- Jati, není ti nic? - Nemehlo.
Tak dost. Nesmějte se kamarádovi.
Ty se mi vysmíváš?
Jati.
Klid, Jati. Uklidni se.
- Klid. - Tak dost.
- Co? Ty se chceš prát? - Rozdáme si to?
- Chceš se prát? - Tak dost, Jati.
- Pane učiteli. - Pane…
Co blbneš? Chceš machrovat?
- Dewo, ne. - Pane učiteli…
- Pane… - Co blbneš?
Co to mělo být?
Nepřijde mi, že by můj syn něco provedl. Evidentně ho vyprovokovali.
Pane, nezlobte se, ale jenom jsem se zasmál.
Smál jste se mému synovi, ne?
Ano i ne. Všichni se zasmáli jen tak.
Cože? Jak jen tak? No a? Prostě jste se mu smáli.
Hlavně klid.
- Je to podmínečné vyloučení, ne trvalé. - Ano.
Jati přece nemusí být vždycky dokonalý.
Tohle je normální. Vlastně je to pro něho cenná lekce.
No ne, Jati?
Pane, můj syn tady dosáhl spousty úspěchy.
- To ano. - Přináší škole prestiž.
Ano, ale provokoval spolužáky.
- Chtěl se prát. - Jak můžete…
- Proč se takhle chováte k úspěšným? - Začal sis ty? Co?
- Opakuju vám, že… - No ne?
- Něco vám povím. - Uklidni se.
- Mého syna si tu nezasloužíte. - Pane…
Tak dost, jdeme domů.
- Pane… - Klid.
- Zlato… - To už by stačilo. Jdeme.
To je k smíchu.
Moc se vám omlouvám.
- Promiňte. - Na shledanou.
Paní, promiňte. Můžete na slovíčko?
Zítra…
Jedem!
Pět, šest, sedm, osm.
Pět, šest, jedem.
Do toho.
Jo!
Ve škole Tunas Merdeka by ho prý vzali.
- Copak nechceš, aby chodil do školy? - Jo, ale…
Samozřejmě že do školy chodit musí.
Ale neměla by to být taková podivná škola.
Vždyť tam nedávají známky ani vysvědčení.
Jati už brzo půjde na střední. A tam budou chtít vidět vysvědčení.
Co jako chtějí hodnotit bez známek? Jak mu to sluší? Je to blbost.
Chci pro Jatiho to nejlepší. Proto tohle dělám.
Hlavně musíme vyřešit, na jakou bude chodit školu.
Ale jeho život se netočí jenom kolem školy.
Středních škol je spousta.
Ty pořád řešíš čísla, ale co to, aby byl šťastný?
Výborně. Vítejte, madam.
- Ty budeš Jati, viď? Tak pojď. - Díky.
- Provedu vás. - Pojď.
Tak tohle je Tunas Merdeka.
- Dobré ráno, Panji. - Dobré ráno.
- Půjdeme sem. - Nenosí uniformy, že?
Ne, můžou nosit, co chtějí.
Hlavní je, aby se tu cítili dobře.
Tohle je učebna dějepisu. Zajímavé, že?
A tohle je umělecká místnost. Tady se všichni scházejí.
- Pracují spolu žáci různých věků? - Ano.
Tady se scházíme a vyprávíme.
A tady máme výstavy.
Ano, pracují společně.
Scházejí se tady mladší i starší.
Vidíte, zrovna jdou.
Takže se můžou učit i tady?
Ano, můžou tady probírat, co chtějí.
Ahoj.
Zrovna řeší…
Tohle je Hattova třída.
Pojďte dál.
Ahoj, Jati.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Jak se máte? - Dobře.
Ano, Aso.
Echo.
Echo, tady je ten megafon. Pardon.
- Pane učiteli Junede. - Jati?
- Chci se vám omluvit. Já nechtěl. - Tumáš, Echo.
Salam alejkum, Jati.
- Alejkum salam. - Já jsem pan Zainuddin.
Kdo by to byl řekl, viď? Juned je mé dvojče.
- Bože. - Ano.
- Jak na tom pan Juned je? - Je v pořádku a zdráv.
- Nic mu není. - Znova se moc omlouvám.
- Já nechtěl. - Je ti odpuštěno.
Už mi o tom říkal.
Odpustil ti. Nemohl jsi za to. Ano?
Dobře?
Když k nám nastoupíš, budu tvůj třídní učitel.
V deváté třídě.
Ano?
Echo, pojď sem.
Ještě TJ a Suar. Pojďte.
- Ano. - Tak.
Tohle by byli tví spolužáci v deváté třídě.
Já jsem v sedmičce, pane učiteli.
- No jo, promiň, Suare. Já zapomněl. - To nic.
- A to je Echo. - Echo.
- Seznamte se. - Jati.
- Suar. - Suar.
- Můžu dál uklízet? - Ano.
Dobře.
- Já taky. - Jistě.
Co je, Yuno?
Pane učiteli! Echo, průšvih.
- Co se děje? - Yuna ztratila hlas.
Klid. Ještě ani není nalíčená. Počkej, Aso.
Vždyť možná ani nebudeme natáčet, Dali.
Jak jako že nebudeme natáčet?
- Však se podívej. - Jati, promiň. Počkej chvilku.
Jak je to možné?
- Hlavně klid. - Chvilku počkej.
- Jak se mám uklidnit? - Madam?
Jak máme být v klidu?
- Musíme mít nějaký záložní plán, ne? - Tak co teď?
Klid.
Dali.
Dej pokoj.
Vždyť jsi mi sám sliboval, že před kamerou nebudu.
Tohle je výjimečná situace. Improvizujeme.
Já nechci. Kde mám pití?
- Tak kde je? - Tamhle.
Pozor, je to horké. Na, Yuno, nejdřív se napij.
Na, zkus se napít.
Napij se.
- Zkus to. - Je to horké.
Zkus se napít a pak promluvit.
Nejdřív se napij, pak něco řekni. Šup.
- Ale ne. - To snad není možné.
Bože. Nejsi ty Jati?
Tamten Jati?
- Jako který? - Pojď. Lidi, tohle je Jati.
- Co? Jaký Jati? - Přece tamten.
- Tak který? - Jak to, že to nevíte?
- No který? - Tak který? „Jati, Jati.“ Už to vybal!
Uklidni se.
Momentík.
- Tak co? - Couvněte.
- Ale ne. - Couvněte.
Tak co je?
- Jak to, že ho nepoznáváte. - Fakt nevím.
- Je to vítěz vědecké soutěže. - To slyším prvně.
Vždyť je na všech billboardech. Je to celebrita.
Celebrita?
On taky býval v dětství slavný?
Nech toho. Pojď sem.
A co kdyby Yunu nahradil Ibnu?
- Jo. - Bezva.
Ne, to je blbost. Copak Arab může hrát jeskynního muže?
- To půjde. - Jo.
Ne, to nejde.
No jo, tak dost.
Klid, klid, klid.
Já jsem producentka, takže rozhodnu já.
- Jasné? - Jo.
Ty tady budeš nový, že jo?
S ním to půjde.
Chceš?
Tak co?
- Banán? - Možná je zaostalej.
Ale hodil by se tam.
A… akce!
Střih, střih.
A klapka.
Klapka.
- Máš to obráceně. - Takhle?
DÁVNÁ HISTORIE
Je vzhůru nohama. Na konci scény to bývá takhle.
- Musím jim to donést. - Ne, jste moc hluční.
TJ, pojď sem.
- Takže tahle scéna podruhé. - Co je?
Pamatujte, že jste lidoopi. Tak se trochu předveďte.
- Prociťte to. - Chceš znova?
Jo, jasně.
- Ale bylo to fajn. - Echo.
Co je?
Hlídač říkal, že Suar a Dali už sem nemůžou.
- Jsme moc hluční. - No jo.
Tak buďte potichu, ale dejte víc do toho pohybu.
Jo? Tak podruhé.
Kamera. A akce!
Takhle se to nedělá, pane.
Jati! Hej, hej!
Co to vyvádíš takhle pozdě v noci?
- Já myslel, že jsi spadl. Co blbneš? - Dusil ses?
Ale ne.
Mám být opice.
- Teda lidoop. - Opice, nebo lidoop?
Ale ne, mám být lidoop ve školním projektu.
Tvůj projekt je to, že jsi opice? Co?
- Opice? - Lidoop.
Prostě má projekt. Pokračuj.
- Ale neponocuj. - A co je to za předmět?
Proč po něm chtějí, ať je opice?
Co to má být?
Všichni se pohoupeme…
- Děkuju, Jati, žes nám pomohl s oslavou. - Sfouknout!
Tvůj táta mi vyprávěl, že se ti v nové škole moc nelíbí.
Možná to bude tím, že je ta nová škola moc…
Jak to říct? Mají moc volný styl.
Všechno je tam úplně jiné.
Tak hlavně vydrž.
Soustřeď se na budoucnost a na minulost zapomeň.
Přesně, děkuju vám.
Hlavní je, abys vyhrál tu celostátní soutěž.
Amen. Jati vždycky pilně studoval. Je velice pracovitý.
Takže věřím, že to vyhrát může.
Jati, ve škole na tebe počkáme. Já všechno zařídím.
Moc vám děkuju. Děkuju vám.
Tak si běž hrát.
- Běž si s Jatim hrát. A všechno nejlepší. - Tak běžte.
- Co byste si dal k pití? - Mátě něco chlazeného?
Jistě. Nebo kávu? Tu taky máme.
Nevrátím se tam ani náhodou.
Jsem v té nové škole spokojený, tati.
O spokojenost v životě nejde.
Je k ničemu být v mládí šťastný, když pak nedosáhneš úspěchu.
- Tak to tys byl v mládí moc šťastný, co? - Jati!
Zlato, o co ti vlastně jde?
O školu, nebo o tu soutěž?
- O oboje. - A proč?
Když Jati vyhraje, školy se o něj budou prát.
No jo, ale…
Kontakty se navazují už na střední.
Ale Jati si nemůže vybrat oboje. Jde jenom jedno.
Tati, slibuju, že půjdu na střední, jakou mi vybereš.
Ale nech mě dodělat tuhle základku. Chci to tam zkusit.
Dohodneme se tak…
že tam můžeš být až do konce pololetí, ale tím to končí.
- Zlato… - To jako fakt?
Hej, kam to jdeš? Nejdřív se najez.
Zlato, tak už dost.
Však uvidíš.
Škola s tak volným režimem není pro Jatiho dostatečná výzva.
- Hej! - Damare Jati Ilhami!
Proboha!
Tak vidíš? To je ale chování.
Poslední dobou je takový. Po kom to má? Takhle třískat dveřma.
To včerejší natáčení v muzeu.
To byl Echův projekt, se kterým mu Asa pomáhala.
ZÁVĚREČNÝ PROJEKT: STOPY NAŠEHO SVĚTA
Měl by ses k někomu přidat.
Ale ke komu?
Já tady udělám malý hřbitov.
Bude pro oběti povstání z roku 1998, mučení v Rumoh Geudong, záhadné střelby,
vraždění z let 1965 a 1966…
Tolik toho zůstalo nevyřešeno.
Proč je ten tvůj projekt tak vážný?
Chci být jako aktivista Munir Thalib.
- Cože? - Munir. Toho znáš, ne?
- Jo. - No vidíš.
Ale nechci se nechat zabít jako on.
Proto ten projekt musíš brát vážně, Jati.
Z minulé školy tě vyhodili, ne?
Mě taky.
Protože jsem propadala.
Neumím totiž číst.
Ale nejsem hloupá.
Mám dyslexii.
Ale kdo v mojí staré škole neuměl číst, ten hned letěl.
Přidáš se ke mně?
Podle mě umí malovat každý.
Zvlášť věci ze svého života.
Tak do toho. Nakresli sebe.
Na.
Začni kreslit.
Děkuju.
Ale radši běž omrknout projekty ostatních.
Tak běž.
Děkuju, Jati.
A střih, Aso.
Umíš ty vůbec hrát?
Můžeš tam ležet a svíjet se ze strany na stranu, něco chytnout.
Ale ty vypadáš, že zadržuješ bobek. Zkus to takhle.
Takhle…
Volej o pomoc.
To je bolest! Pomoc!
Svíjíš se doleva, doprava, pořád to bolí.
- Ale tohle je za války. - Ale stejně se narodila jako člověk.
Hele, tohle je moje dílo.
- Proč mi do toho tak kecáš? - Vždyť jsi chtěla pomoct.
Pomáháme si navzájem. A tímhle ti pomáhám.
- Neumíš přijmout kritiku, co? - Já? To myslíš vážně?
To ty to neumíš, Aso.
Já už jsem v jednom filmu hrál.
Já teda jo.
Kdo dostal cenu pro nejlepšího dětského herce? Já.
Echoviano Pranata Lorenzo.
- Klidně si to najdi na netu. - Ale tohle je moje babička.
No jo, tvoje. Stejně to bude na prd.
Říkals, že umíš režírovat, tak se předveď.
Já už jí pomáhat nebudu.
Vezmi to ty.
Chop se toho.
- Echo. - Aso.
- Echo! - Začíná pršet.
Už to bylo deset vteřin?
Jo.
Tak jo.
A to už je to hotové?
Jo, hotovo.
Tak já to vypnu.
Takže tvá prababička se narodila v boudě?
Ani nevím.
Ale určitě to bylo nějaké temné místo, protože to bylo za války.
Tak to ale neodpovídá faktům, Aso.
V Indonésii se historie přepisuje snadno, Jati.
Rodiny si obvykle nic nezaznamenávají.
Proto si to chci ověřit pomocí rozhovorů.
Hele.
Připravila jsem kartičky s dotazy, aby se rozpovídali.
V rámci projektu nahrajeme, co nám členové rodiny řeknou,
a pak to ještě porovnáme.
Ať je to zajímavé.
Proč to komplikovat porovnáváním? Přece stačí ty jejich příběhy, ne?
Musíme se na ty příběhy dívat kriticky.
Vzpomínky nemusí být objektivní.
Historie může klamat.
A čemu teda máme věřit?
Proto na každou otázku odpoví všichni z rodiny.
Z tvojí rodiny, jo?
No jasně. Z jaké jiné?
Aso.
Můžu se k tvému projektu přidat?
Jasně.
Ale ber ho vážně, jo?
Slibuješ?
Slibuju.
- Salam alejkum. - Salam alejkum.
Alejkum salam.
Proč jsi tak promočená?
Najednou se spustil slejvák. Jdu se připravit nahoru.
Jati, Asa říkala, že máš taky astma.
Ale ne, to moje máma má astma.
Ale poslední dobou se mi dýchá trochu hůř.
Aha. A míváš u sebe inhalátor?
- Ne. - Ale ten bys měl nosit pořád.
Můžeš dostat záchvat a to je nebezpečné.
To máte pravdu.
Já to naštěstí nemám, Jati.
I když táta astma má.
Broučku, zítra ale jdeš za tátou, že jo?
Nezapomeň mu vzít ty tapiokové sušenky, jak chtěl. Připomeň jí to.
- No jo. - Dobře.
Pro jistotu.
Tak.
- Měla bys je zamíchat. - Jati, ty to pak sestříháš.
Přečtu to.
„Změnilo narození potomka tvou identitu?“
Co je to za otázku, Aso? To je nějaké složité.
Zkusím vám pomoct.
Třeba jste po narození dcery
začala nosit hidžáb?
Ne.
Tak já vám něco povím.
Jak člověk stárne, blíží se konci.
A naše srdce touží po klidu.
Předtím jsem si životem jen tak procházela.
Přijímala jsem vše, co život přinášel.
„No jasně, sem s tím.“
Jenže život je cesta plná pátrání.
Ale když se to tak vezme, řekla bych…
že ta změna přichází z našeho nitra.
Tak.
Třeba bys ještě mohla popsat, cos cítila, když jsem se narodila.
Jak bych to jen řekla?
Rozhodně se to změnilo, Aso.
Dřív by mě snad ani nenapadlo,
abych si s něčím dělal starosti.
Ale když ses narodila ty…
No…
Začal jsem víc myslet na budoucnost.
- Tumáte. - Děkuju, Jati.
Takže…
Kdysi jsem přišel o práci.
V roce 2008 totiž v Americe byla finanční krize.
A firmu, pro kterou jsem dělal, to zasáhlo.
Ale vždycky prý existuje nějaké řešení.
Vždycky se nějaké najde.
Tehdy by mě ani nenapadlo, že jednou budu mít takhle velkou kavárnu.
- Salam alejkum. - Alejkum salam.
- Co se děje? - To jenom Asa dělá projekt.
- Proč brečíš? - Ani nevím, je to složité.
Ty můj chudáčku.
Ahoj, Aso.
Na. Uniformy pro tebe a pro mámu.
Děkuju vám. Teda děkuju ti.
Představím vás. Tohle je Asin kamarád.
- Dobrý den. - Dian.
Jati.
- Už končíte? - Ano.
Takže máme hotovo.
- Aso, tvoji rodiče… - Jo, jsou rozvedení, Jati.
Už skoro tři roky.
To mě mrzí.
Táta se příští měsíc žení.
Proto se ten náš projekt musí povést.
- Má to být jako překvápko na svatbu? - Ale ne.
Potřebuju to do portfolia. Kvůli stipendiu.
Táta a Dian chtějí co nejdřív začít s umělým oplodněním.
A máma říkala, že je to hodně drahé.
Takže to stipendium by hodně pomohlo.
Ulevilo by jim to.
V kolik mám zítra dorazit k vám?
Co? Jako proč?
- Abychom natočili vaše. - Jati?
Copak nestačí natočit tvou rodinu?
Dva členové týmu, takže dvě rodiny. A pak si porovnáme výsledky.
Ať se nad tím zamyslíme.
Zamyslíme?
Jo. Ten úkol se bude hodnotit podle toho, jak se nad tím zamyslíme.
Aso.
S mými rodiči je to složité.
A to máš v rodině jenom rodiče?
Na. Nezapomeň natáčet.
No jo. Už můžeme. Tak já jedu.
Myslím, že moc fotek tady asi nenajdu.
A alba nám v Jakartě poničila voda.
- Jati, pomoz mi, je to těžké. - Dobře.
Jdeme na to.
Proč to všechno máme ve skladu?
A kam jsem to měla dát?
Mám to snad vyvěsit v hotelu?
Ale ne.
- Počkat, kolik těch fotek potřebuješ? - Co nejvíc.
A co je tohle, mami?
Kde může být zbytek?
Tohle už asi bude všechno.
- Už tu nic není. To je všechno. - Mami.
Tohle jsem já?
- Ukaž. - Tady.
Bože, to je tátovo. Bude se zlobit, že ses v tom hrabal.
- Ale proč? - Nepřeje si to.
- Tak dost. - Mami, počkej.
Kdo je tohle?
- Tátův bratr? - Jo, ale už toho nech, Jati.
A tohle?
To je strýček Yayan, tátův bratranec.
- Tak už dost, schovej to. - Bratranec? A on už umřel?
Ne, je naživu.
Pokud vím.
- Cože? Tak počkat. - Už dost. Jsi hrozně neomalený.
- Ve všem se šťouráš. Dost. - Ve škole mě učí myslet kriticky. Počkej.
Tak co tě ještě zajímá?
Tak kdo to je?
Strýček Yayan, tátův bratranec.
Vím jenom to, že posledně pracoval v domě hrůzy na ulici Braga.
Pak už jsem ho nikdy neviděla ani jsem o něm neslyšela.
S tátou se pohádali.
- A dost. - Pohádali?
Soustřeď se na mou rodinu.
- Moc to komplikuješ. - To nejde.
Mám přece dva rodiče. Už jsem to slíbil spolužačce.
Jati, jsi na jiné škole, abys nebyl ve stresu, ale teď jsem vystresovaná já.
Koukej to vrátit. Tak už dost.
- Nějak si to vyřeš. - Co je tohle?
Co je to za spolužačku?
- Asa. - Tak si to s ní vyřeš.
Vymyslete, jak ten projekt udělat, aniž byste zlobili mě. Tak běž.
Ve všem se šťourá.
- Salam alejkum. - Alejkum salam.
„Mám otázku ohledně mého syna.
Už je mu skoro šestnáct, ale poslední dobou začíná dělat potíže.
Dřív býval poslušný a dobře se učil.
- Ale teď zlobí a ze školy ho vyloučili.“ - To snad ne.
„Je zlobivý a neposlušný.
Tak proto se říká, že děti přináší trápení?“
Pošlete ho do internátu.
- Prosím, odpovězte. - Dobrá. Tak zvažte tohle.
Když vychováváme lidské dítě,
je jisté, že lidé se budou dopouštět chyb.
A když rodič dítě nedokáže správně vést,
může se stát, že se dítě obrátí proti němu.
Musíme si uvědomit, že Korán hovoří o dvou úlohách dítěte.
První úlohou je to,
že dítě je pohlazením po duši.
A zadruhé…
- Dítě do světa přináší krásu. - Chvála Bohu.
Obě tyto úlohy nám přinášejí štěstí, že ano?
- Přesně tak. - Přesně tak.
Dítě pro rodiče nemá být zkouškou,
nepřítelem ani trápením.
Problémy může způsobovat každý,
ale každý také může přinášet štěstí.
Jaký jsi býval v dětství, tati?
Nebo co děda a babička? Jací tehdy bývali?
Býval jsi spíš hodný, nebo raubíř?
To by bylo na dlouho.
Máme před sebou kus cesty.
Ale to by nestačilo, je to vážně na dlouho.
Tati, podrž mi to.
Momentík.
- Co to děláš? - Tak.
- Ideální příležitost. - Co?
- Natočím tě, jak to vyprávíš. Můžeš. - Co mám vyprávět?
To, o čem jsme mluvili.
Je to na školní projekt. Musím to natočit.
Tati.
No tak, točím tě.
- Mám to do školy. - A co mám vykládat?
Prosím tě, povídej. Třeba o…
- O tvém bratrovi. O tom… - Ten zemřel.
Proč se šťouráš v minulosti? Soustřeď se na budoucnost.
Na jakou budeš chodit školu? Jakou bys chtěl práci?
- Na minulost zapomeň. - Ale ten projekt je o minulosti, tati.
- Tak si vyber jiný. - To nejde.
Ty tu školu neřídíš. No tak. Co?
- Až jindy, jo? - Tati…
- Jindy. - Řekni něco.
Jdeme v dešti a ty pořád otravuješ s natáčením.
- Nejdřív pojďme domů. Máma čeká. - Proč jsi takový?
Tati.
- To už by stačilo. Jindy. - Chceš, abych propadl?
Jindy!
- Tati! - Vždyť prší, Jati!
ŘEŠENÍ PROBLÉMŮ
A střih, Aso.
Střih…
Umíš ty vůbec hrát, Aso?
Hej.
Zkusíme to.
- Firdo! - Co chceš, Echo?
Firdo!
Co je, Echo?
- Máš tady někde dědu? - Jo, je tam, co vždycky.
- Co vždycky? - Jo.
Určitě?
Echo, je to vážně v pohodě?
Jasně, Jati, věř mi, jo?
- Firdo, už tam budeme? - Jo, už jsme blízko. Je to tamhle.
Ahoj, dědo!
Ahoj.
- Někdo tě shání. - Aha, tak pojďte dál.
Dobře.
- Dědo. - Ano?
Někdo od tebe potřebuje pomoct.
- Ano. - Já jsem Echo.
- A tohle? - Jati.
Tak o co jde?
Jati, pojď sem. Pojď.
Dovolíte?
To je ono.
To bude produkce!
Snad vám to nebude vadit.
Zašel jsem hluboko do lesa a uklouznul jsem.
Skutálel jsem se až do jeskyně.
Byla tam tma, všechno mě bolelo, točila se mi hlava.
Říkal jsem si, že je po mně.
A najednou jsem zaslechl takový zvuk…
Fakt je to tvůj děda?
Proč bych si to vymýšlel?
Nějaká podoba tam je.
Ale…
Hrozně přehání.
A je mi to nějaké povědomé.
Echo.
Aso.
- Echo. - Aso.
„Echo, Aso.“ Tak dost.
Štve mě, když mi kamarádi lžou.
- Zvlášť když jde o můj projekt. - Aso.
Aso, tak promiň.
Ten její projekt…
Ty to přeháníš, Aso. Neumíš odpouštět.
O odpouštění se píše v Koránu, ne?
- Ano, v Al-Hudžurátu… - Promiňte, pane učiteli.
- Ale Korán do toho netahejme. - No…
- Copak nezáleží na tom, že mě zklamal? - Tys s tím začla.
- Cože? - Přestaňte.
Já chápu, jak se Asa cítí.
Znám to, když mě někde nerespektuje.
A ignoruje.
Aso, s tím projektem končím.
Já Jatiho chápu.
Nemyslím to ve zlém, Aso.
Ale fakt je, že být s tebou ve skupině může být dost stresující.
Býváš dost panovačná.
Moc mě to mrzí, Aso, ale často kamarády přehlížíš.
Já tě poslouchal…
- Ale proto, že z tebe jde strach. - Tak dost.
Asa za tohle nemůže. Je to moje vina.
Ohradit se můžete, ale ne takhle.
Asa mi vysvětlila, proč ten projekt musí brát vážně.
Dobrá.
Chci se omluvit.
Vám všem.
To, co jste právě udělali,
udělalo Alláhovi radost.
Jati, začni.
Přečti nám desátý verš Al-Hudžurátu.
A vezměte si to k srdci.
Všichni si to vezměte k srdci, ano?
Ve jménu Božím.
„Věřící jsou si přece bratry.
Usmiřujte tedy oba bratry své
a buďte bohabojní.
Snad dostane se vám smilování!“
Můj děda býval soudcem.
Tím nejpoctivějším.
- No jo, nejpoctivějším. - Na Jávě.
Na celé Jávě.
No jo, na celé, Aso.
A vedlo to až k tomu, že mu to zkazilo kariéru.
Cože? To chceš vážně dělat rozhovor s dědou?
Ten už si pamatuje jen zásadní věci.
Radši vyzpovídej mě, ano?
Neboj, babi. Ty otázky budou jednoduché.
- Salam alejkum. - Alejkum salam.
To je můj kamarád Jati.
Tak se tady posaďte. Já jdu na setkání.
- Jdu pozdě. - Jo.
Budeme studovat Korán. Tak zatím.
- Salam alejkum. - Alejkum salam.
Otázky budou snadné.
Změnilo tvou identitu, že jsem se narodila?
No, tak třeba…
Co jsi cítil, když jsem se narodila?
Necítil jsem vůbec nic.
Jestli dovolíte…
Mohli bychom se zeptat takhle.
Když vaše dcera porodila Asu,
jaký to byl pocit, když jste Asu choval jako miminko?
Když jsem si Asu poprvé pochoval, měl jsem hroznou radost.
A byl jsem vděčný.
Ale…
Asa se nenarodila mé dceři.
Asa byla nalezenec.
- Co? - Co?
Tehdy…
jsem sloužil jako soudní znalec v jednom případu.
Napravo od soudní budovy Jižní Jakarty bylo parkoviště tuk-tuků.
Chtěl jsem se nechat odvézt domů, ale byl tam strašný povyk.
Nějaká matka v tuk-tuku odložila své miminko.
Mělo poraněnou tvář. Škráblo se o ten tuk-tuk.
Vidíš to? Tu moji jizvu?
Naši mi říkali, že to mám z pádu, když jsem se učila chodit.
Jak to, že všichni dokázali společně lhát,
ale říkat mi pravdu ne?
Je mi jedno, komu jsem se narodila, Jati.
Jsem furt ten samý člověk.
Ale nemám ráda lháře.
Ani když jsou to tví rodiče?
To obzvlášť ne.
Hned, jak jsem toho kluka uviděl, mi bylo jasné, že s ním budou problémy.
A navíc je rozmazlený.
U snídaně dokonce poslal svou mámu pro vodu a ona mu ji vážně donesla.
Tati, ber to vážně.
Ty to natáčíš?
To musím, tati.
Tak dost. Dej s tím chvíli pokoj a pomoz mi.
Zvedneme matraci a podíváme se po tom telefonu. Je to důležité. Šup.
Radši si pořádně přečti Korán, tati.
Místo abys hledal něčí ztracený telefon.
Ty máš na všechno odpověď. Hledej.
Ten projekt musím udělat i proto, abych splnil naši dohodu.
- Koukni se. Je tam? - Ne.
Na tohle se zeptej mámy.
Rodinu jste přece založili oba.
Tak co chceš? Bavit se o minulosti? O všem tom náročném úsilí?
Tak jo, tati. Raz, dva, tři.
No, tak to úsilí…
O tohle při tom všem úsilí jde.
O matraci?
- Ale ne. O tenhle hotel. - Vždyť ani není tvůj, tati.
Ano, to přece vím.
Myslíš, že tady žiju rád?
Kvůli čemu jsem překousl pýchu?
Žijeme tady, abychom byli blízko dobré školy.
Aby ses mohl dobře vyspat.
Hlavní je, že máš střechu nad hlavou.
Tak hledej.
Však to je tvoje rodičovská zodpovědnost.
Jati.
Všichni rodiče se k dětem nechovají zodpovědně.
Existují rodiče, kteří děti týrají.
Někteří mají své oblíbence nebo se o své děti nestarají vůbec.
Tak dost. Pomoz mi najít ten telefon. Je to důležité.
Už toho nech.
Tak šup. Koukni se pod postel. Hledej pořádně.
Život je zkouška. Zvlášť co se týče rodiny.
- O tomhle rozhoduje Bůh. - Já vím.
Ale proč všechno musí být zkouška?
- Nemůže být život pokojný? - Jati.
Zkouškami Bůh ukazuje lásku. Víš?
To vám tak věřím.
Jati.
Když tě učím tělocvik, je to náročné, viď?
Jaký to má podle tebe smysl?
Jde o to, abychom byli zdraví.
A když učitel chce, aby byli žáci zdraví a učili se,
tak mu na nich záleží, ne?
Jati.
Pověz mi, na koho se obracíš, když máš potíže.
Bože…
Nevím, za co se mám modlit.
Mám tolik problémů.
Hlavně…
To určitě víš…
Trápí mě táta.
Ale hlavně bych si přál,
abys nejdřív pomohl Ase.
Zlato, řekni mi pravdu.
- Jde po nás. - Ne. Já se bojím.
- Tamhle. - Bacha.
Tam.
- Tati, mami. - Jati! Pomalu.
- Je tady vosa. - Není to vosa, ale včela.
Vosy včely loví.
Jak to víš, tati?
Vím toho hodně. Ale ty mě nikdy neposloucháš.
Musíte se furt hádat…
Kde je? No?
- Tati, tamhle. - Kde? Pomoz mi. Zabij ji.
- Počkat, já? - Vezmi si to.
- Počkej. Vezmi tu kytku. - Vezmi ji.
Pomalu.
Počkej.
- Na, mami. - Bacha.
- Tak, raz, dva, tři… - Dělej.
Hele, letí tam. Tamhle.
Tak kde je?
- Tati. - Kde?
- Kde je. - Vlétla tam.
- Jdeme. - Kam?
Tamhle je.
- Tati, pojď. - Honem.
Běž za ní. Kde je?
- No? - Vletěla sem.
Au!
Proč se to tady válí?
Včera jsem tu hledala sklenice.
- Ukliď to. - Tam!
- Kde? - Tam!
- Kde? - Kde?
Teď tam byla.
Běž ven. Možná prolezla dírkou.
- Pojď sem. - Je tam?
Tady.
Hele, tady.
- Tati! - Kde je?
Tady!
- Tam! Vidíš ji? - Kde je?
- Tamhle. - Kde, Jati? No tak.
- Musíme ji chytit. Nesmí k hostům. - Hele.
- Kde je? - Tam.
- Kde? - Možná za tou krabicí.
- Kam to jdeš, Jati? - Počkej, kouknu se ven.
Tak kde je?
- Není tam. - Cože?
Pojď sem.
Nazdárek. No výborně.
Je ze mě celebrita.
- Miláčku, ty jsi ale krasavice. - Lichotníku.
Zapomněla jsi, že jsem tě dřív taky natáčel?
To už je dávná historie.
Babičko, dědečku.
Fešáku, co jsi tak potichu?
Asa ti vynadala?
Broučku, usměj se.
- Počkej. - Úsměv.
Dej mi tu kameru, tati.
Napadá vás něco…
co byste o své rodině rádi věděli, když jste byli mladí?
Broučku, nejdřív zamíchej ty karty.
- Jo. - Odpovězte mi.
- Tak odpověz. - Na co se ptala?
Já to zkusím.
- Dian. - Tak povídej.
Kéž by mi někdo v mládí řekl, že mám alergii na krevety.
Nedávno jsem si je dala a natekly mi z toho oči.
- Všichni na nás zírali. - Chuděrko.
To vám tak svědí.
- Alergii? - Ano, alergii.
To já zase zjistil, že v rodině mého pradědečka
byly celé generace obchodníků.
Takže jsem se nemusel bát, když jsem se pouštěl do podnikání.
No jo. To máš pravdu.
- Jo. - Takže…
Napadá vás něco, co jsem už od dětství měla vědět já?
Co?
Dědo…
Co jsem se měla dozvědět už v dětství?
Aso, nech toho. To už stačí.
No tak, Aso, přestaň.
- Jati, nech mě. - Dost.
- Jati. - Jati? Jati.
Aso, ne… Aso. Musíš…
- Nech toho. - Jati, tak dost.
- Napravo od soudní budovy… - Co to je?
- Ukaž. - …Jižní Jakarty…
To je děda?
Není tomu rozumět.
To je video toho, jak jsem ti vyprávěl, že jsi nalezenec.
Nějaká matka v tuk-tuku…
- …odložila miminko. - Tati.
Já myslela, že se to říkat nemá.
- Mělo poraněnou tvář. - Bože.
Aso.
Proč mi o tom nikdo neřekl?
Proč jste mi všichni lhali?
- Broučku. - Aso…
Ne… Aso, poslouchej. Aso…
- Aso… - Nech ji. Jen ji naštveš ještě víc.
Co si počneme? Andrew?
Aso, jak daleko hodláš běžet?
Však nemusíš běžet za mnou.
Nechci, aby si vaši mysleli, že jsem špatný kamarád.
Takže za mnou nejdeš dobrovolně?
Dýchej, Aso.
Dýchej.
Tak.
Pomalu.
Dýchej.
Aso.
V některých rodinách by nelhali,
aby jejich dítě cítilo, že mezi ně patří.
Ale co moje pravá rodina?
K čemu taková rodina je?
Můj táta…
Můj biologický táta…
na mně vidí jenom to špatné.
Moc příjemné to není.
Každé ráno po probuzení si připadám jako špatný syn.
A já si každé ráno vzpomenu na to,
že mě jako miminko opustili.
Ale vždyť je to jasné…
Mají tě hrozně rádi.
Když já nevím,
jestli mě opravdu mají rádi, nebo mě jenom litujou.
Jati, proč jsem se vůbec narodila?
Drahoušku.
Moc mě to mrzí, broučku.
Je to moje vina.
Děda za to nemůže.
Ani babička.
Ani máma.
Máma chtěla, abych ti to řekl.
Ale já na to nebyl připravený, broučku.
Ještě jsem nebyl připravený.
Tati, nosím vám smůlu?
S mámou jste se rozvedli.
Tak to není, Aso.
Máma nemůže mít vlastní dítě, protože jste adoptovali mě?
To neříkej.
No tak, broučku.
No tak.
Ty přece…
nikomu smůlu nenosíš.
Jsi požehnáním.
Požehnáním pro mě, tátu, babičku, dědečka.
Díky tobě jsme pořád všichni pohromadě.
Pojď ke mně.
Pojď, broučku.
Tak pojď.
Odpusť mi to.
Jsi pro mě nejdůležitější na světě.
I pro mě.
I pro babičku.
A pro dědu.
Pro všechny, broučku.
Kromě mých biologických rodičů, viď?
- Proč byli tak krutí? - Broučku.
Ale no tak.
Máš nás.
Máš mámu a tátu.
Máš babičku.
A máš dědečka.
Podle mě se za pravdu musí bojovat, Jati.
No tak, pojedeme za nimi. To nejsi vůbec zvědavý, Jati?
Pojedu taky.
- Ale… - Tak jedem, Jati.
Vidíš? Já ti to říkala.
Všichni tě podpoří, Jati.
Na.
Vítejte, děti. Musíte si poslechnout pár věcí.
Pravidla našeho domu hrůzy jsou vyvěšené na dveřích
vzadu po levé straně.
- Pojď, Jati. - Tak jo, děcka!
- Jdeme na to! - Jdeme!
Můžete vstoupit. Ale opatrně, nestrkejte se.
- Hlavně opatrně. Dávejte pozor. - Tak pojďme.
Opatrně.
…jízda hrůzy za pět minut zavírá.
To nic. Jsme tady přece společně.
Na.
Mám ho z máminy lékárničky. Vezmi si ho.
Zmáčkni to dvakrát.
Chceš odsud pryč? Dobrý?
Aso, radši s ním půjdu ven.
Pojďme. Opatrně.
- Promiňte. - TJ!
Jati, já jsem spíš na vědu. Půjdu s nimi.
- Ibnu! - Ibnu!
- Já! - Já!
Dali, je ti skoro 17. Zůstaň s nima ty.
Dávejte na mě pozor, jo?
- Echo - Aso.
Tohle je hlavní atrakce téhle ulice.
Pamatujte, že i duchové jsou lidi.
- Nesahejte na ně a neubližujte jim. - Nenechte mě tady, jo?
No jo, Dali.
- Aso, slyšíš mě? - Jo.
Haló?
Běž, honem.
- Jati, dobrý? - Jo.
- A mě se nezeptáš? - Co je to za zvuk?
Nazdar.
Co je to pořád za zvuk?
Echo, no tak.
- Tak dost, Aso, už nemůžu. - Jati!
- Jati, použij ten inhalátor. - A kde je?
Dýchej.
- Nemůžu dýchat. Ten inhalátor! - Aso!
- Dýchej zhluboka. - Duch!
- Ten inhalátor! - Klid.
Zavolejte strýčka Yayana!
- Strýčku Yayane! - Strýčku Yayane!
Kde je ten inhalátor?
Strýčku Yayane!
Co se děje?
To jsem já. Jsem tady.
- To je Jati. - Jati? Jati?
Jati, prober se.
- Jati. - Co si počneme?
Vezměte ho do nemocnice.
Jati.
Díky Bohu.
- Díky Bohu. - Díky Bohu.
Jati.
Jati, použij ten inhalátor.
Co tady ještě dělá?
- Děkujeme vám. - Nemáte zač.
- Tak my se vrátíme do práce. - Ano, promiňte.
- Na shledanou. - Na shledanou. Díky.
Jati.
To jsem já, tvůj strýček Yayan.
Strýčku?
Musím říct, že ten váš projekt je teda něco.
- Echo. - Jak se to stalo?
Promiň, strýčku.
Chtěl jsem se zeptat na tátova mladšího sourozence, který zemřel.
Bože.
Tohle není jeho mladší bratr.
Je to jeho starší bratr. Tvůj strýc.
Je pořád živý a zdravý.
Jezdíte někdy do jeho rodného města?
- Ne. - Tak to je škoda.
Táta o svojí rodině nikdy nemluví.
Opravdu?
Proč je asi takový?
Vítejte v našem domě hrůzy.
Než začneme, musíte si poslechnout pár věcí.
Tak.
- Můžeme. - Všichni připravení?
- Jo! - Jo!
DŮM HRŮZY BRAGA
Trefí ta včelka domů?
Včelky si vždycky poradí.
Půjdeš za strejdou?
Bojím se, Aso.
Hele, jestli se bojíš, tak proč jsme se sem dvě hodiny táhli?
Pane…
- Je tu někde pan Geni? - Ten je teď pryč.
- Pardon. - Jen pojďte.
Pane, není tady pan Geni?
- Je tam. - Tamhle?
Ano. Pojďte se mnou.
Bydlí tady. Tam vpravo.
- Aha. - Jo.
- Děkujeme. - Není zač.
- Kdo jsi? - Jsem tvůj bratránek.
Bratránek?
Můj bratránek?
- Bratránku. - Sestřeničko.
Meranti.
Máme návštěvu.
Přišla návštěva.
Strejdo.
Strejdo?
To jsem já.
Jati.
Jati?
Bože.
Já taky.
Bože.
Tak co?
Já a tvůj táta jsme kdysi snili, že si pořídíme včelí farmu.
Pojď sem za Ayu.
Podívej.
Ale…
osud tomu chtěl jinak.
Takže nakonec ji mám sám.
Když jste si byli tak blízcí,
proč táta dělá, že vůbec neexistuješ?
Dokonce o tom lže.
No…
Já totiž tvého tátu hrozně zklamal.
Když jsem byl mladý,
hodně jsem pil.
Byl jsem troska.
Mohl jsem rovnou umřít. Byl jsem budižkničemu. Proč vůbec žít?
Ale jestli šlo jenom o tohle,
proč je pro tátu takový problém o tom mluvit?
Vypni to.
Tvůj táta se rozzlobil, když jsem sousedku přivedl do jiného stavu.
Táta už měl mě i dědy dost.
Bál se, že bude muset nést zodpovědnost úplně za všechny.
Měl tehdy krátce po svatbě.
Chtěl mít vlastní spokojenou rodinu.
Chtěl ti dopřát štěstí, Jati.
Nebo je to prostě sobec, strejdo.
Jati.
Tvůj táta není zlý člověk.
Kdyby tehdy neodešel,
možná bych se zodpovědnosti nenaučil.
Moje dcera Meranti
má Downův syndrom.
Už od narození vypadá v obličeji jinak.
Ale od prvního okamžiku, kdy jsem si ji pochoval,
jsem se zamiloval do života.
Pomalu jsem začal chápat,
co to znamená o někoho pečovat, vychovávat ho…
a smířit se se životem.
Vezmi si tu krabičku.
Tamhletu. Vezmi ji.
Otevři ji.
To jsou dědečkovy modlitby.
Za celou vaši rodinu.
Tvůj děda byl tesař.
Říkával, že osud dítěte je jako dřevo.
Dá se tvarovat.
Děda chtěl,
aby se jeho první vnuk jmenoval Damar.
Tvůj táta byl proti.
Jeho první syn se musel jmenovat Jati.
Tak běž. Koukni se dovnitř.
Dědův táta… Takže to byl tvůj pradědeček.
Tak ten když byl malý, unesli ho Japonci.
Poslali ho na nucené práce.
Musel kutat jeskyně v Tahuře.
Když se vrátil do své vesnice, nikdo z jeho rodiny už nežil.
Není snadné mít otce, který se zlobí na život.
Tvůj praděda byl přísný,
ale tvůj děda byl ještě přísnější.
Takže táta je naštvaný na svůj život?
Uhodil tě někdy?
A děda tebe a tátu někdy bil?
Tati, nech mě.
Nevděčnej zmetku!
Kdo tě tohle naučil, co?
Přemýšlej trochu, ty pitomče!
Děláš akorát ostudu!
Hněte sebou, pitomci!
Tak dělejte, pohyb!
Tak pohyb!
Jati!
Pitomče!
- Koho to sem taháš, blbče? - Učili jsme tě myslet!
Kdo tě tohle naučil, co?
Ani něco tak jednoduchýho nezvládneš? Po kom to máš?
Přemýšlej trochu, ty pitomče!
Engkosi, kdy přijedeš domů?
- Tak já už půjdu. - Jistě.
Dnes jste tu sám? Bez syna?
Ve jménu Božím…
Napij se, prosím.
Tak dělej.
Napij se.
Ne, díky.
- Ta voda je požehnaná. Napij se. - Nechci.
- Je dobrá. Vypij to. - Ne!
Klid.
Tak zkusíme ten druhý způsob.
- Tak dobře, ten druhý. - Ano.
S dovolením.
Co to má být?
Pardon. Bude to jen chvilka.
- Můžete. - Pusťte mě!
- Pusťte! - Teď!
- Bože můj! Jayo! - Bože!
Bože.
Uhněte!
- Bože? - Hotovo?
Dobrá. To bude stačit.
- Nemusíme celou? - Ne.
To na rukju stačí.
Cože? Na rukju?
Ale takhle přece rukja nefunguje.
Při rukje se předčítají modlitby a modlíš se za něho, ne že na něj pliveš.
Tati!
Já nejsem posedlý!
Nebuď taková. Přišel nám pomoct.
Váš syn není posedlý, jenom se ho dotkl džin.
Červí džin. Možná proto, že často prospí odpolední modlitbu.
Proto se často kroutí na zemi, ne?
Kdepak, žádný džin.
- Ale tehdy… - Žádný džin, povídám.
Žádný džin v tom není. Moc se koukáte na horory.
Ale tehdy se takhle kroutil na zemi, ne?
- Co? Dělal jsem, že jsem lidoop. - Vidíš, dělal opici, ne červa.
Dítě ze sebe dělá opici? To je divné ažaž.
- Jati, hej! Ještě jsme neskončili! - Bože!
Jati!
Zlato, určitě to tak není.
- Omluvte mě. - Jistě.
Jati!
Tak co to má být?
Jati!
Ne, mému dítěti nic není. Není to tak.
- Kdepak. - Jestli chceš práskat dveřmi…
- Dělej to až u sebe doma! - Zmizte.
Jsi čím dál drzejší.
A po kom to mám?
Kdo za to může?
Nevíš to?
Nebo jenom nechceš odpovědět?
Ty…
A TI, KDOŽ ŘÍKAJÍ: „PANE NÁŠ, DEJ NÁM V MANŽELKÁCH I POTOMCÍCH…“
Pomodlíme se, jo?
Jste pevně rozhodnutý?
Ano, jsem.
Důkladně jsem si to promyslel a moje rozhodnutí je konečné.
Myslím, že by se to mělo vyřídit ještě dnes…
Nechci, aby byl v budoucnu pro rodinu přítěží.
Pane…
Jestli můžu něco říct…
Myslím, že Jati už je dost starý na to,
abychom dali na jeho názor.
- No jo. - Se vší úctou…
Jati podle mě ještě není dost starý,
aby dostal volnost a vlastní zodpovědnost,
nebo jak tomu v téhle moderní škole říkáte.
Takže za Jatiho ponesu plnou zodpovědnost já.
Čí jste rodiče?
Jatiho.
Jati je tady.
Vypadá tady vážně šťastný, že?
Je mi jedno, do jaké školy budu chodit.
Ale nech mě dokončit ten projekt.
…vzpomínáme na bezejmenné oběti historické nespravedlnosti.
Proto jsem toto vytvořila pro oběti z roku 1998…
Dobré ráno vám všem.
Děkuji, že jste přišli podpořit žáky na prezentaci naší školy.
A úplně poslední projekt
pro nás odprezentují Asa a Jati.
Děkuji. Tak prosím.
Broučku!
Jsme tu, abychom vás provedli na cestě do minulosti.
A konkrétně přímo do pravěku.
Náš projekt se postupně změnil.
Původně jsme měli připravenou hru s otázkami pro naše rodiny.
Ale naše pátrání ukázalo…
že historie života…
je mnohem víc než jen hra.
V životě nejde jen o výhry a prohry.
Historii národa píšou vítězové.
A ti nás můžou přimět zapomenout,
ale naše vlastní minulost
jen čeká, až ji objevíme.
Pojďte za mnou.
Prosím.
V rámci projektu jsme nahlédli do minulosti našich rodin.
Začali jsme rodinou, kterou už známe…
nebo naopak neznáme.
Jati.
Aso, já to nedokážu.
Promiňte, pane učiteli. Nejde to.
- Jati. - Jati.
Omlouvám se. Z projektu odstupuju.
- Je to pro tebe důležité. - Vždyť…
Promiň mi to, Aso.
Omlouvám se.
- Jati! - Jati.
- Jak jako že odstupuješ?
- Pojďme domů. - Ale proč?
Vítejte, lidičky. Jsem z pravěku.
Super.
- Co to má být? - Echo.
- Tys to neslyšel? - Klid.
Jako co? Je tam děsný vedro.
Co to děláš?
Jayo.
- To jsi ty, Yayane? - Jo.
O čem ten tvůj projekt vůbec je? No?
Jsou to holt děti.
Kdys přijel?
- Damare Jati Ilhami! Co to vyvádíš? - Jati!
Nech toho. Už toho mám dost. Jenom chci pomoct.
- Ale ne zamknutím dveří! - Jati, vrať se. Buď hodný!
Co si teď počneme? Yayane!
- Zavolej ho. - To je ale zvrat.
- Hustý. - Vypáčíme to.
Fakt super, Jati.
- Jayo! - Nečekané.
- Bože. - Bože, ten klíč.
Kde je klíč?
Lidi, pojďte hledat klíč.
Tohle Jati přehnal.
Posaď se, sedni si.
Dýchej.
- Zlato. - Není tady. Dívali jsme se všude.
Zkusíme to tady.
Zahlédl jsem ho tam.
Kde je klíč?
Vydrž, zlato.
No, pro mě možná ano.
Nosím teď šátek.
Rozhodně se tím něco změní, Jati. Vypadám teď jinak, to je jasné.
Je to tak.
Ale když se to tak vezme, řekla bych…
že ta změna přichází z našeho nitra.
Musím to natočit, tati.
Tak dost. Dej s tím chvíli pokoj a pomoz mi.
Zvedneme matraci a podíváme se po tom telefonu. Je to důležité.
Geni?
Tak šup.
Přišel jsi kvůli Jatimu, nebo kvůli mně?
To Jati přišel za mnou.
Ne obráceně.
To je nesmysl.
Tak dělej, mluv. Nemusíš lhát.
O co jde?
Možná jsi spíš ty lhal Jatimu.
V čem jsem mu lhal?
Geni, je mi líto.
Jak vidíš, daří se nám dobře.
Já od tebe chci jenom to, abys nám to nekazil. To je celé. Ano?
Kdo tady něco někomu kazí, Jayo?
To tys nás opustil.
A Jati za námi přišel.
Odešel jsem, abych ochránil syna.
Nechci, aby Jati skončil jako ty.
Nebo jako táta. To si nepřeju.
Jayo.
Když táta onemocněl a ležel na smrtelné posteli,
víš, po kom se ptal?
Po tobě.
- A chtěl mě, nebo moje peníze? - To neříkej, prosím tě.
Já peníze nemám.
- Mám dost jenom pro svou rodinu. - Bože, kvůli penězům tu nejsem.
- O peníze opravdu nejde. - Kdepak.
Jayo, my máme peněz dost.
Ta včelí farma.
Ten náš sen. Já jsem ho uskutečnil. Takže o peníze vážně nejde. Přísahám.
Existují rodiče, kteří děti týrají.
Mají své oblíbence.
- Nebo se nestarají… - Já to viděl.
Táta se změnil.
Každý den za tebe psal modlitby.
Psal je na papír a schovával si je.
Změnil se. Byl jiný. Stal se dobrým člověkem.
- Tohle jsi viděl, jo? - Ano.
- Viděls to? - Ano.
A viděls, jak se ke mně celou dobu choval?
Viděls to?
Viděls, že mě v jednom kuse bil.
Už odmala mě táta mlátil.
Už jako malý jsem si přísahal, že budu jiný.
Chci pro Jatiho být tím nejlepším otcem.
Nejsem jako táta.
Jayo.
Mě přece mlátil taky.
Úplně stejně.
Já taky trpěl.
Taky jsem byl oběť.
A potřeboval jsem pomoc. Potřeboval jsem tebe.
Když jsi od nás odešel,
narodila se mi dcera.
Jmenuje se Meranti.
Ani jsi to nevěděl, viď?
Přijal jsem, že Meranti nebude mít strejdu.
Ani bratránka.
A to má být moje vina? Viníš z toho mě?
Viníš z toho násilí mě?
Mlátil tě táta, ne já.
Ale mě nemlátil jen táta, ale i ty.
- A teď si sem napochoduješ… - Dost, Jayo.
Všichni už se změnili.
Všichni se s tím smířili.
Kromě tebe. Nejsi už z toho unavený?
- Já teda ano. - Já jsem celou dobu v klidu.
Ale víš, kdo mi klid ničil?
Ty a táta. Zničili jste mi život.
Zničili.
A teď mi sem přijdeš vykládat takové věci?
Už nevíš, jak ses ke mně choval? Jsi pokrytec.
- Proč jsem pokrytec? - Jsi!
Proč si to myslíš?
To si nepamatuješ, jak jsi mě mlátil? Byls na to moc opilý?
Nevíš, žes byl násilnický ožrala? Pro mě vždycky budeš pokrytec.
Pokrytec!
Už jsem ti to všechno říkal.
Jayo, to všechno už je pryč.
Všichni už se změnili. Už to stačilo, Jayo. Už dost.
- Ale… - Jen ty ses nezměnil.
Ne, nech toho. Nemusíš se obtěžovat. Já slyším jediné.
Pro mě jsi prostě pokrytec a tím to končí. Tak dost.
Tak do toho.
- Pověz mi, co chceš. - A co chceš ty? No?
Chceš mě uhodit?
- Tak do toho. Uhoď mě. - Abych byl jako ty a táta?
To teda ne.
Já nikdy nikoho nemlátil.
Jatiho jsem neuhodil ani jedenkrát.
Jsem jako táta? Kdepak.
Já jsem jiný!
- Tak co chceš? - Do toho.
- Vraž mi ji. - Mám tě praštit?
- Dělej. - A kolikrát? A proč?
Aby tě to bolelo?
Ne, když jste mě ty a táta mlátili, nešlo jenom o tu bolest.
Zničili jste mi tím život! Zničili!
Dokážeš mi ten život vrátit? Nedokážeš!
A můžeš být tím dobrým bratrem, kterého jsem tehdy potřeboval? Ne!
- Nápodobně. - Co?
Tak co?
Já vždycky zůstal zticha!
I když jste mě mlátili, byl jsem zticha a o samotě brečel. Tak co chceš?
Zničehonic se tady ukážeš a máš takový řeči! Jsi pokrytec!
Mám zničený život! Zničený!
- A čí je to vina? - Uklidni se!
Co to vyvádíte?
Koukej toho nechat. A ty taky, Geni.
Jak dlouho se ještě budete takhle hádat?
Už jsem z toho unavená, jak se tohle celé roky vleče!
Už nechci dál Jatimu lhát.
Takhle se k sobě chovají sourozenci?
Ti si mají pomáhat a mít se rádi, a ne spolu bojovat.
Běž se někam uklidnit. A ty taky, Geni!
Bože můj…
Jayo.
Jati potřebuje strejdu.
A Meranti taky. Potřebuje nás.
Musíš vymyslet, jak spolu budete vycházet. Já už si nevím rady.
Copak ti to nedochází, zlato?
Jati nakonec půjde ve tvých šlépějích.
A já se toho bojím. Bojím se.
Že nás Jati opustí, jako tys opustil svého tátu.
Vážně chceš, aby se to stalo?
- Aso. - Aso.
Broučku.
Broučku?
Nechte Jatiho odpočívat.
Děkuju, Aso.
Žes stála při mně.
No, od toho jsou přece kámoši.
Od toho jsou kámoši.
Děkuju.
- Moc vám děkuju, že jste Jatiho přivezli. - To nic, to už holt k dospívání patří.
- Aso. - Je dobře, že je Jati zase u rodičů.
Ano.
Děkujeme.
Ty už jsi poděkoval?
Strejdo.
Meranti.
Rybky.
Chceš si hrát s rybkama?
Ahoj, Geni. Pojď dál.
Dáváš jim toho moc. Dej těm nahoře, Meranti.
Zkus dát těm nahoře.
Těm nahoře.
Pěkně pomalu.
Namočíš se. Opatrně.
Chceš se posadit?
Tak pojď.
- Kde? - Tamhle je. Tak šup.
- Uplavaly… - Mrzí mě to.
Najednou jsem ti vtrhl do života.
Ale ty nejsi jako táta.
A Jati není jako my dva.
- Chceš to? - Jo.
Tak já to vezmu.
- Hele, Geni. - Ano?
Jeď opatrně.
MODLETE SE ZA VÝHRU MÉHO SYNA VE VĚDECKÉ SOUTĚŽI
Vyzkoušej to.
Ještě jednou.
Jati.
Cos řekl strejdovi Genimu, aby za námi přijel?
Neboj, pověz mi to.
Já…
Chci, abyste se se strejdou usmířili.
Když se usmíříte,
Alláh se na tebe usměje.
A když se na tebe usměje…
budeš mít v srdci klid.
A pak možná budeš všechno přijímat v klidu.
A pak…
mě třeba budeš mít rád takového, jaký jsem.
Nechci mít pocit, že když se mi něco nepovede,
v něčem nevyhraju
nebo udělám chybu…
budu se bát přijít domů.
Chci prostě navždy být tvůj syn, tati.
Slibuju ti, že už nebudu práskat dveřma.
Slibuju.
Omlouvám se, Jati. Promiň.
Moc mě to mrzí.
Tak šup.
Zkus ještě ty dveře.
Ještě jednou.
Na, vezmi si to.
Zkusíme to otevřít.
Jati, polož to.
Sem?
Jayo, ty prosím vezmi tohle.
Nemusíš se bát.
Včely jsou hodné, Jati.
Můžeme? Tak jdeme na to.
Podívejte. Vidíte?
Tam nahoře už je med hotový a připravený na odběr.
- Tady? - Ano, tam.
Tak pěkně dál vyrábějte med, včelky.
Vidíte? Se včelami si musíme povídat.
JÁ PŘED SVÝM PRAVÝM JÁ