Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Давай, опускай. Так, лебідку.
Праву!
Мотузка, брате.
Мотузка застрягла, сер.
Не виходить. Опускай.
Опускай. Обережно. Він дорогий.
-Ручка не врівноважена. -Обережно, пане.
ПЕРЕМОЖЕЦЬ НАУКОВОГО КОНКУРСУ ЗАХІДНОЇ ЯВИ
Що сталося?
Це Джаті.
-Ого, Джаті. -Ого, Джаті.
-Науковий геній. -Що це?
-Він дуже розумний. -Дозвольте мені, пане.
-Брате, чуєш мене? -Так, чую.
Добре. Послухай мене.
Добре, змісти вліво від мене, направо від тебе. Гаразд?
Так, двічі.
Так, продовжуй.
-Добре. Досить? -Досить. Так, досить.
Пане, Джаті тут.
Джаті! Вітаємо! Ти молодець!
-Чемпіон Західної Яви. -Усієї Західної Яви.
Так, Західної Яви.
Вітаємо команду кабаре
з перемогою в міському конкурсі кабаре в Бандунзі.
А тепер представляю гордість нашої школи.
Джаті Ілхамі.
Виходь, Джаті.
Ну ж бо, виходь.
Він увійшов в історію.
Перший учень школи «Бандунг Рая»,
який пройшов на національний науковий конкурс.
Джаті, наш чемпіон.
Давай, Джаті.
Скажи щось.
-Давай. -Джаті, ти крутий!
Не чіпай його.
Не соромся. Давай.
-Швидше, у нас контрольна. -Не хвилюйся.
Тримай трофей.
Джаті.
Подивися на інших. Я пишаюся тобою.
Ніхто не досягнув більшого, ніж ти.
-Джаті, усе нормально? -Швидше.
Твоє майбутнє… На національному рівні.
…може бути найяскравішим…
-Ти просто… Річ у тому… -Джаті!
Ти зможеш, Джаті.
Джаті!
-Джаті! -Чому він утік?
Чому він утік?
ПЕРШЕ МІСЦЕ
КЛАС ПИСЬМЕННОСТІ
Джаті.
Що сталося?
Усе добре. Вдихни глибоко.
Дихай повільно.
Дихай. Ось так.
Джаті?
Усе гаразд?
Ти ж тільки-но переміг.
Ти маєш радіти. Панікують лише тоді, коли програють.
То що це було?
Я запанікував.
Щось ти не досить теплий.
Можливо, це тому, що ти мало молишся, Джаті.
-Ти часто на світанку… -Я не пропускаю молитви.
Ти часто не молишся на світанку.
Коли прокидаєшся, спершу молися, потім душ і сніданок.
-Добре. -Такий порядок.
Тепер я виснажений.
Так. Ти виснажений.
Я тобі весь час це кажу.
Ось. Одягни куртку.
Я ж найкраще знаю свого чемпіона.
ПАНІ ІЇС — ГОСТЯ ГОТЕЛЮ
Секунду, Джаті.
Алло, пані.
Так. Я скоро буду. Зустрінемося біля міської ради.
Я чекатиму на вас там. Уже їду.
Джаті! Гей!
Ходімо.
Вибачте, що змусив вас чекати.
-Не страшно. -Дозвольте. Як ви?
-Не варто. Вони важкі. -Усе гаразд. Дозвольте.
-Дякую. -Прошу.
Філософія нашого готелю така,
що гості не королі, а сім'я. Ось так.
Дуже дякую, пане.
Я звільнився з офісної роботи в Джакарті.
Ми з родиною переїхали в Бандунг,
щоб усе було гармонійніше, пані.
Ого, ви змушуєте мене почуватися гіршою матір'ю.
Можливо, це тому, що я ріс без батька.
Тож я хочу, щоб мій син Джаті
знав, як це — мати батька поруч.
Ви неймовірний.
Я хочу, щоб моя дитина була успішною. Якщо ти успішний, будеш щасливим.
Хіба успішні люди бувають нещасні?
Ваша правда.
-Дякую. Зачекайте хвилинку. -Щиро дякую.
Допоможіть йому.
Пане Уяне.
-Бачиш? Я ж казала. Слухайся. -Вибач.
Чому так довго?
-Не впусти. -Роби дві справи одразу.
-Ласкаво просимо. -Будь ласка. Сюди.
Пане.
Пані.
-Як ти почуваєшся? -Усе добре, мамо.
-Запаморочення? Біль? Нудота? -Ні…
Хочеш супу?
Я ДО МЕНЕ
Адідо!
Давай!
Давайте!
Швидше! Біжіть!
Давай, Джаті! Ти зможеш!
Давай, Джаті!
Так, давай. Так!
Клас, Джаті! Дуже добре!
-Яке в мене місце? -Шосте. Непогано.
-Де мій тато? -Молодець.
-Тату. Я підійду до нього. -Звісно, йди.
Джаті.
Скажи чесно.
Ти здавався щасливим, коли програв.
Ти справді був щасливий, чи просто хотів догодити пану Джунеду?
Джаті.
Ходи.
Посидь-но там.
Сідай там.
Джаті.
Ти знаєш?
Ти знаєш, що я бачу щодня, коли працюю там?
Подивись. Гей.
Дивись.
Це всі твої трофеї за перші місця.
Ось, ти чемпіон на всіх цих фото.
Ось що я бачу.
Я знаю, що тобі було нелегко досягти всього цього.
Це важко. Я знаю.
Це все мотивувало мене важко працювати.
Заради тебе, Джаті.
Може, ця кімната й маленька.
Нічого. Мені нормально в цій маленькій кімнаті.
А ось тобі не нормально.
У тебе вона має бути більшою, Джаті.
У твоєму майбутньому вона має бути набагато більшою.
Це був просто забіг. До чого тут майбутнє?
У цьому й річ. «Просто забіг».
Так?
Це означає, що ти знаєш, що для тебе справді важливо.
Про що ти?
-Я готувався до змагань. -Змагань.
Це не звичайне змагання.
Це національне змагання по всій Індонезії.
Скільки там? Скільки зараз провінцій?
Колись було 27. Скільки зараз?
Близько 30–33? Скільки?
-Зараз 38. -Зараз 38, Джаті!
Тобто ти змагатимешся з 37 такими дітьми, як ти!
Вони зараз старанно вчаться, Джаті.
Якщо хочеш бути першим,
то мусиш вчитися в 37 разів старанніше, ніж раніше.
Я просто хочу, щоб ти зосередився.
Я завжди буду поруч.
Коли ти станеш чемпіоном, я буду поруч.
Я роблю це, бо люблю тебе.
Зрозуміло?
Джаті?
Та припини, Джаті.
Ти ж хлопець.
Чому ти такий м'який? Чого ти плачеш?
ДЖАТІ ІЛХАМІ 9-А КЛАС
Покажіть нам, пане.
Рахуйте від трьох.
-Так, пане. -Три.
-Два, один. -Два, один.
Будь ласка…
Досить.
Я вже вмію. А вам ще вчитися і вчитися.
Джаті!
Давай.
Давай, усе добре.
Поаплодуйте йому.
Спробуй.
У тебе вийде, Джаті.
-Ти зможеш. -Гаразд?
Та він не зможе.
Упав долілиць.
-Джаті, ти як? -Він упав.
Досить вам. Припиніть, не смійтеся з вашого друга.
Ти смієшся з мене?
Джаті.
Заспокойся, Джаті. Спокійно.
-Спокійно. -Джаті, досить.
-Що? Хочеш битися? -Хочеш битися?
-Ти хочеш битися? -Заспокойся, Джаті. Спокійно.
-Пане. -Пане.
Пане…
Ти чого? Хочеш похизуватися?
-Дево, годі! -Пане.
-Джаті, що таке?
Навіщо, Джаті?
Мій син не зробив нічого поганого.
З розповіді зрозуміло, що його спровокували.
Пане. Мені дуже шкода.
Я просто сміявся.
Ви сміялися з мого сина, так?
Так, але й ні, пане. Усі просто сміялися.
Що? Є різні види сміху?
-Сміх — це просто сміх, пане. -Заспокойтеся, пане Джає.
-Джаті лише відсторонено, а не вигнано. -Так.
Джаті не має бути весь час ідеальним, так?
Це нормально. Для нього це цінний урок.
Так, Джаті?
Пане. Мій син має досягнення в цій школі.
-Так. -Він приніс честь цій школі, пане.
Але він переслідував однокласників.
-Він збирався битися. -Як школа може…
-Ви так ставитеся до відмінників? -Це ти почав? Чому?
-Ще раз, будь ласка. -Справді?
-Я хочу зрозуміти. -Спокійно.
-Ви не варті мого сина. -Прошу, пане.
Ходімо додому. Досить.
-Пане Джає. -Спокійно.
-Любий. -Досить. Ходімо звідси.
Це смішно.
Пане, пані, мені дуже шкода.
-Даруйте. -Бережіть себе.
Пані, вибачте. Можна вас на хвилинку?
Завтра…
Давайте.
Вперед, п'ять, шість, сім, вісім.
Вперед, п'ять, шість. Вперед.
ПЕРЕМОЖЕЦЬ НАУКОВОГО КОНКУРСУ ЗАХІДНОЇ ЯВИ — ДЖАТІ ІЛХАМІ
Давайте.
Вперед.
Так!
Школа «Тунас Мердека» хоче взяти Джаті.
-Ти не хочеш, щоб Джаті ходив до школи? -Хочу. Але…
Так, Джаті має ходити до школи.
Але не в таку дивну школу.
У школі «Мердека» не ставлять оцінок.
Джаті скоро піде в старші класи. Там дивляться на оцінки.
Якщо оцінок немає, що вони оцінюють?
Його зовнішність? Це неможливо.
Я хочу для Джаті найкращого. Тому я так поводжуся.
Спершу треба вирішити, яку школу обрати.
Життя Джаті не обмежується школою.
Є багато середніх шкіл.
Тебе цікавлять лише оцінки? А як же щастя Джаті?
Нарешті! Ласкаво просимо.
-Ти Джаті, так? Проходьте. Сюди. -Дякую.
-Проведу екскурсію. -Ходімо.
Це школа «Тунас Мердека».
-Доброго ранку, пане Панджі. -Вітаю.
-Сюди. -Тут не носять форму?
Ні. Можна носити будь-що.
Головне, щоб учням тут було комфортно.
Це кабінет історії. Цікаво, правда, пані?
Це кімната мистецтв. Тут збираються учні різних класів.
-Тут немає старшинства? -Немає.
Ми тут щасливі й ділимося своїми історіями.
Це наш виставковий простір.
Так. Разом.
І молодші, і старші класи збираються тут разом.
Бачите? Ось як зараз.
Тут теж можна вчитися?
Так, вони можуть обговорювати все, що їм до вподоби.
Привіт усім.
Вони обговорюють…
Це клас Хатти.
Прошу, заходьте.
Привіт, Джаті.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
-Як справи? -Добре, пані.
Так, Асо.
Ечо.
Ечо. Ось гучномовець. Вибачте.
-Пане Джунеде. -Джаті?
-Вибачте мені. Я не хотів. -Ечо, тримай.
Привіт, Джаті.
-Привіт. -Я пан Зайнуддін.
Уявляєш?
Пан Джунед — мій брат-близнюк.
-Боже мій. -Так.
-Як почувається пан Джунед? -Він здоровий і неушкоджений.
-У нього все добре. -Ще раз вибачте.
-Я не хотів зла. -Тебе пробачено.
Він мені вже розповів.
Тобі пробачено. Це не твоя провина. Так?
Добре?
Якщо ти вступиш сюди, я буду твоїм класним керівником.
Дев'ятий клас.
Добре?
Ечо, підійди сюди.
Ті-Джей, Суаре. Ідіть сюди.
-Так, пане. -Добре.
Це твої потенційні однокласники в дев'ятому класі.
Я в сьомому класі, пане.
-Вибач, я забув, Суаре. -Нічого.
-Це Ечо. -Ечо.
-Потисніть руки. -Джаті.
-Суар. -Суар.
-Можна мені прибирати далі? -Так.
Добре.
-Я теж піду. -Так.
Що таке, Юно?
Пане! Ечо, терміново.
-Що таке? -Юна втратила голос.
Заспокойся. Її макіяж ще не готовий. Асо, зачекай.
Ми навіть не знаємо, чи будемо знімати.
Як це — не знаємо, чи будемо знімати?
-Сам подивися. -Джаті, вибач. Зачекай тут.
Як таке може бути?
-Заспокойся. -Я ненадовго.
-Як мені заспокоїтися? -Пані?
Що нам робити?
-У тебе має бути інший план. -Що тепер?
Ну ж бо.
Далі.
Припини!
Ти сам обіцяв, що я не буду в кадрі.
Надзвичайна ситуація. Треба імпровізувати.
Я не хочу. Де мій напій?
-Де він? -Ось.
Обережно, гаряче. Юно, спочатку випий.
Давай. Спробуй.
Пий.
-Спробуй. -Надто гаряче.
Говори. Спробуй випити. Спробуй говорити.
Випий, а потім говори. Давай.
-О ні. -Це неможливо.
Боже. Ти Джаті?
Той Джаті?
-Який саме? -Іди сюди. Народ, це Джаті.
-Що? Хто такий Джаті? -Той Джаті.
-Який? -Як ви можете не знати?
-То який? Який Джаті? Тикове дерево? -Який?
Заспокойтеся.
Секунду.
-Що? -Відійдіть…
-Не вийде. -Відійдіть.
Що таке?
-Як ви можете не знати, хто він? -Гадки не маю.
-Він переможець наукового конкурсу. -Я не чула.
Скрізь білборди з ним. Він як зірка.
Зірка?
Він теж колишня дитяча зірка?
Стій, спочатку підійди.
Слухай. Може, Ібну замінить Юну?
-Згода. -Чудово.
Ні. Не кажіть дурниць.
Як араб може бути печерною людиною?
-Буде. -Буде.
Це неможливо.
Гаразд, досить.
Тихо.
Я продюсерка. Це моє рішення.
-Ясно? -Ясно.
Ти будеш новим учнем, так?
Він підійде.
Хочеш?
Який фільм?
-Банан? -Мабуть, він тупуватий.
Схоже, він підходить.
І… мотор!
Стоп.
Кінцева хлопавка.
-Вона догори дриґом. -Так?
ТОЙ ДОІСТОРИЧНИЙ
Перевернуто. В кінці має бути ось так.
-Я маю це доставити. -Ні. Тут і так шумно.
Ті-Джей, іди сюди.
-Сцена друга, дубль перший. -Що таке?
Пам'ятайте, ви мавпи! Проявіть трохи фантазії!
-Більше відчуттів. -Знову?
Звісно. Природніше.
-Було добре. -Ечо.
Що?
Охоронець сказав, що Суар і Далі не можуть зайти.
-Ми занадто галасуємо. -Гаразд.
Говоріть тихіше,
але досліджуйте за допомогою рухів.
Гаразд? Дубль два.
Знімаємо. І почали!
Дядю, не так.
Джаті! Гей!
Що ти робиш посеред ночі?
-Я думав, ти впав. Що ти робиш? -Ти подавився?
Ні. Я хочу бути мавпою.
-Орангутангом. Чи шимпанзе. -То ким із них?
Ні, я хочу бути мавпою для шкільного проєкту.
Шкільний проєкт — бути мавпою? Що?
-Як це? -Мавпою.
Це проєкт. Займайся.
-Не засиджуйся допізна. -З якого предмета?
Тобі сказали стати мавпою?
Що це таке?
Хитається, така мила
Дякую, Джаті.
-За допомогу на дні народження онука. -Дуй…
Твій батько казав,
що тобі некомфортно в новій школі.
Можливо, тому що це нова школа, і вона така…
Як це сказати? Вільного стилю.
Тож там усе інакше.
Тримайся.
Заради майбутнього забудьмо минуле.
Дуже дякую, пане.
Головне, щоб ти міг виграти національний конкурс.
Амінь. Джаті завжди був старанним.
Я впевнений, що він може перемогти.
Джаті.
Я чекатиму на тебе в школі. Я про все подбаю.
Дуже дякуємо, пане.
Іди грай далі.
-Грай далі з Джаті. З днем народження. -Грай далі.
-Що бажаєте випити? -Є щось холодне?
Так. Хочете кави? У нас є.
Я не переведуся.
Тату, я щасливий у «Тунас Мердека».
Щастя — не головне в житті.
Щастя в молодості без успіху в майбутньому не має сенсу.
-А ти такий через те, що веселився? -Джаті.
Любий.
Що тобі потрібно? Щоб Джаті ходив до школи чи змагався?
-І те, й інше. -Чому?
Якщо Джаті виграє, у старші класи приймуть у будь-яку школу.
Це так, але…
Зв'язки починаються зі школи.
Проблема в тому, що Джаті не може вибрати все. Лише одне!
Тату. Обіцяю, я піду в старші класи куди ти захочеш.
Але дозволь мені поки що залишитися в цій школі. Я хочу спробувати.
Гаразд.
Ти можеш залишитися до кінця семестру. І все.
-Любий. -Серйозно?
Куди ти? Спочатку поїж.
Любий, досить.
Побачиш.
Така вільна школа не буде для Джаті викликом.
-Гей! -Дамаре Джаті Ілхамі! Заради Бога!
Бачиш? Яка поведінка.
Останнім часом він такий. Хто його так навчив? Гупати дверима.
Учорашня зйомка в музеї.
Це проєкт Ечо, якому допомагає Аса.
ФІНАЛЬНИЙ ПРОЄКТ: «СЛІДИ НАШОГО СВІТУ»
Поки що приєднуйся до інших.
До кого мені приєднатися?
Я зроблю тут мініатюрні кладовища.
Одна ділянка для жертв 98-го, Румох Ґедонґа, таємничих розстрілів,
убивств 65-го і 66-го…
Ще стільки всього не розкрито.
Чому твій проєкт такий важкий?
Бо я хочу бути як Мунір.
-Що? -Мунір. Ти ж чув про нього?
-Чув. -Отож.
Але такою версією, яку не вб'ють.
Тому ти маєш серйозно зосередитися на проєкті.
Тебе вигнали зі старої школи, так?
Мене також.
Я два роки не переходила в наступний клас. Я не вмію читати.
Але не тому, що я тупа.
У мене дислексія.
У старій школі, якщо не вмієш читати, тебе виганяють.
Хочеш зі мною?
Я вважаю, що всі можуть малювати,
особливо речі з повсякденного життя.
Давай, намалюй себе.
Ось.
Починай.
Дякую.
Але подивись на проєкти інших друзів.
Іди.
Дякую, Джаті.
Стоп, Асо.
Ти взагалі вмієш грати?
Ти можеш бути тут. Рухайся вліво, вправо, тримай щось.
Ти ніби стримувалася, щоб не обісратися.
Можеш зробити ось так.
Ось так…
Проси про допомогу.
Боляче. Допоможіть!
Потім ліворуч, праворуч, тримайся. Боляче.
-Але це воєнний час. -Ти все одно народилася людиною.
Ечо, це моя творча ліцензія.
-Чому ти вказуєш? -Ти попросила допомогти, Асо.
Я тобі допомагаю, ти мені. Це мій спосіб допомогти.
-Ти не сприймаєш критику, так? -Я? Не сприймаю критику?
Це ти її не сприймаєш, Асо.
Я знімався у фільмі.
Гей, я знімався у фільмі.
Хто отримав найкращого дитячого актора на ФФІ? Я.
Ечовіано Праната Лоренцо.
-Можеш глянути в інтернеті. -Так, але це моя бабуся.
Твоя бабуся. Усе одно вийде погано.
Ти казав, що можеш зняти, тож знімай.
Годі з мене допомоги.
Тепер ти.
Допоможи їй.
-Ечо. -Асо.
-Ечо! -Там іде дощ.
Десять секунд минуло?
Так.
Гаразд.
Це все, так?
Так. Це все.
Я зупиняю.
Твоя прабабуся народилася в сараї?
Не знаю.
Принаймні десь у темному місці. Війна ж була.
Це не відповідає історичним фактам.
Джаті, в Індонезії легко змінити історію.
Наші родини зазвичай нічого не документують.
Тому я хочу перевірити це за допомогою інтерв'ю.
Дивись.
Я зробила картки «Перлина сім'ї», щоб вони поділилися історіями.
Для презентації
ми записуємо відповіді наших родин,
а потім порівнюємо результати.
Щоб було цікаво.
Навіщо ускладнювати й порівнювати?
Хіба недостатньо історії?
Ми маємо критично ставитися до цих історій.
Пам'ять не завжди об'єктивна.
А історія не обов'язково чесна.
То в що нам вірити?
Тому на кожне питання на картці відповідатимуть усі члени сім'ї.
Твоєї сім'ї, так?
Звісно. Чиєї ж іще?
Асо.
Можна мені у твій проєкт?
Авжеж.
Але будь серйозним.
Обіцяєш?
Обіцяю.
-Ми повернулися. -Пробачте.
Ласкаво просимо.
Чому ти така мокра?
Зненацька пішов дощ. Я піду підготуюся.
Джаті. Аса казала, у тебе теж астма, так?
Ні, тітонько, астма в моєї мами.
Я лише нещодавно почав відчувати задишку.
Зрозуміло. Ти носиш інгалятор?
-Ні. -Треба завжди мати інгалятор.
Раптовий напад може бути небезпечним.
Ви маєте рацію.
На щастя, у мене її немає.
Хоча в мого тата теж астма.
Люба, ти ж завтра підеш до тата, так?
Не забудь його замовлення: смажені ферментовані коржики. Нагадай їй.
-Добре. -Нагадаю.
Про всяк випадок.
Готово.
-Перемішай, мамо. -Джаті, відредагуй потім.
Я прочитаю.
«Чи змінює наявність дитини вашу ідентичність?»
Асо, що це за питання? Ти вигадала таке складне.
Дозвольте мені.
Може, після народження дитини
ви почали носити хіджаб?
Ні.
Давайте я вам розкажу.
Стаючи старшими, ми наближаємося до кінця.
Наші серця мають бути в мирі.
Раніше я просто жила як виходило.
Я приймала все, що траплялося.
Звісно, давайте.
Виявляється, що життя — це пошук.
Але загалом, я думаю…
зміни насправді йдуть зсередини.
Ось так.
Може, ти детальніше розкажеш, що ти відчула, коли я народилася?
Як би це сказати?
Асо, усе точно змінилося.
Раніше я ніколи не думав
про всі ці турботи.
Але з твоєю появою…
Що ж…
Я став…
більше думати про майбутнє.
-Ось, візьміть. -Дякую, Джаті.
Тож я…
Колись мене звільнили.
У 2008 році в Америці сталася фінансова криза.
Вона зачепила компанію, у якій я працював.
Але кажуть, вихід є завжди.
Завжди можна щось вдіяти.
Я ніколи не думав,
що матиму таке велике кафе…
-Я повернулася. -О, ти повернулася.
-Що сталося? -Та це проєкт Аси.
-Чому ти плачеш? -Не знаю, усе складно.
Бідолашний.
Привіт, Асо.
Ось. Уніформа для тебе і мами.
Дякую, тітонько. Тобто мамо.
Знайомся. Це друг Аси.
-Вітаю, сестро. Тобто тітонько. -Діан.
Я Джаті.
-Ви закінчили? -Так, закінчили.
Отже, все.
-Асо, твої батьки… -Так. Вони розлучені, Джаті.
Уже майже три роки.
Мені шкода.
Тато одружується наступного місяця.
Тому наш проєкт має бути хорошим.
-Це для сюрпризу на весіллі? -Ні.
Це для портфоліо. Для стипендії.
Тато і Діан хочуть одразу почати програму запліднення.
Мама каже, що ЕКЗ дороге.
Тож мені не завадить стипендія.
Я б тоді не була тягарем.
О котрій мені завтра прийти до тебе?
Що? Навіщо тобі приходити?
-Зняти твоїх батьків. -Джаті, так?
Хіба твоєї сім'ї не вистачить?
Два учасники — дві родини. Потім порівняємо результати.
Для роздумів.
Роздумів?
Так. Наше завдання оцінюють на основі наших індивідуальних роздумів.
Асо.
У мене складні батьки.
У тебе сім'я — це тільки батьки?
Тримай.
Не забудь записати.
Добре. Їдьмо, пане. Я поїду перший.
Гадаю, у мене тут не так багато сімейних фото.
А альбом затопило в Джакарті.
-Джаті, допоможи, воно важке. -Гаразд.
Ось так.
Чому все лежить у коморі?
А де ще мені це тримати?
Розвісити на стіні в готелі?
Звісно, ні.
-Стій, скільки тобі потрібно фото? -Якомога більше.
Мамо, що це?
Де ж решта?
Думаю, це все.
-Більше нічого немає. Це все. -Мамо.
Це я?
-Покажи. -Ось.
Боже, Джаті! Це твого батька. Він не зрадіє, що ти чіпав.
-Чому, мамо? -Він розізлиться.
-Мамо, зачекай. -Досить.
Мамо, хто це?
-Брат тата? -Так. Досить, Джаті.
А це хто?
Це дядько Яян, двоюрідний брат тата.
-Усе. Досить, поклади. -Двоюрідний брат? Він помер?
Ні, він живий.
Здається.
-Мамо, чому ти так кажеш? Зачекай. -Досить. Ти завжди такий упертий.
-Допитуєшся. Закрий. -Я ходив у хорошу школу.
Навчитися критично мислити. Секунду.
Ну давай. Що ще хочеш запитати?
Хто це?
Це дядько Яян, двоюрідний брат тата.
Колись він працював у будинку з привидами на вулиці Брага.
Після цього я нічого про нього не чула й не бачила його.
Він посварився з татом.
-Усе, досить. -Посварився?
Зосередься на моїй родині.
-Це занадто складно. -Ні, мамо.
У мене двоє батьків. Я вже пообіцяв групі.
Джаті, ти перевівся, щоб не стресувати,
а тепер стресую я. Поклади назад.
Досить.
-Розберися з подругою. -Що це?
Як звати ту дівчину?
-Аса. -Так, з Асою.
Знайди спосіб виконати завдання без моєї участі. Давай.
Він усе перевертає.
«Вітаю вас».
Вітаємо.
«У мене питання про мого сина Фулана.
Йому майже шістнадцять, але останнім часом у нього проблеми.
Раніше він був слухняним і добре вчився в школі.
-Але тепер він бунтує, його вигнали». -Боже мій.
«Він став проблемним, неслухняним. Тому кажуть, що дитина — це випробування?»
Відправте його в інтернат у Ґаруті.
-Прошу, устаде. -Гаразд. Дозвольте запитати.
Ми виховуємо людську дитину,
і зрозуміло, що люди робитимуть помилки.
Якщо батьки не можуть виховати й направити її,
дитина може стати їм ворогом.
Ми маємо розуміти,
що в Корані згадано дві ролі дитини в житті.
Перша:
дитина втішає душу.
Друга.
-Дитина прикрашає світ. -Хвала Богу.
Обидва ці пункти точно зроблять нас щасливими. Правда?
-Так. -Так.
Дитина не має бути випробуванням,
ворогом чи бідою.
Проблеми може створити будь-хто,
але будь-хто може й принести щастя.
Тату, яким ти був у дитинстві?
А дідусь і бабуся? Якими були вони?
Ти був спокійним чи бешкетником?
Це довга історія.
Нам все одно ще довго йти.
Цього не вистачить, історія дуже довга.
Тату.
Потримай, будь ласка.
Хвилинку.
-Що ти робиш? -Гаразд.
-Чудовий момент, тату. -Що?
-Я зніматиму твою розповідь. Давай. -Яку розповідь?
Я ж тобі казав.
Для проєкту. Треба записати.
Тату.
Давай, я записую.
-Для шкільного завдання. -Що я маю казати?
Будь ласка, розкажи мені, тату. Про…
-Про твого біологічного брата. Того, хто… -Він помер.
Навіщо згадувати минуле? Зосередься на майбутньому.
Де ти продовжиш навчання? Яку хочеш роботу?
-Забудь про минуле. -Цей проєкт про історію, тату.
-Тоді зміни проєкт. -Я не можу.
Ти ж не власник школи. Ну то що?
-Пізніше, гаразд? -Тату.
-Пізніше. -Ну трішки.
Іде дощ, а ти все із цим записом.
-Ходімо додому. Мама чекає. -Чому ти такий?
Тату.
-Досить, потім. -Ти хочеш, щоб я не здав?
Потім!
-Тату! -Джаті, іде дощ!
ВИРІШЕННЯ ПРОБЛЕМ
Стоп, Асо.
Стоп…
Можеш грати з більшою віддачею?
Сале.
Пробний м'яч.
-Фірдо! -Чого тобі, Ечо?
Фірдо!
Що таке?
-Твій дідусь неподалік? -Так. Там, де завжди.
-Де завжди? -Так.
Точно?
Ечо, ми не створимо проблем?
Усе добре, Джаті, повір мені. Гаразд?
-Фірдо, ми вже близько? -Так, близько. Це он там.
Привіт, дідусю!
Привіт.
-Тебе дехто шукає. -Ясно. Прошу, заходьте.
Добре.
-Дідусю. -Так.
Їм потрібна твоя допомога.
-Так, дідусю. -Я Ечо.
-А це хто? -Джаті.
У чому справа?
Джаті, іди. Давай.
Дозволите, дідусю?
Так!
Виробнича цінність!
Ви не проти, дідусю?
Я пішов у ліс і послизнувся.
Покотився й опинився в печері.
Було темно, тіло боліло. У мене паморочилося в голові.
Я був упевнений, що помру.
Раптом я почув звук. Ось такий…
НАВЧАЛЬНА КІМНАТА КІ ХАДЖАР ДЕВАНТАРИ
-Це справді твій дідусь? -Навіщо мені брехати?
Ви схожі.
Але…
Він перебільшує.
Це мені знайоме.
Ечо.
Асо.
-Ечо. -Асо.
Ечо, Асо, досить.
Я не люблю друзів, які брешуть.
-Особливо про мій проєкт. -Асо.
Асо, пробач, будь ласка.
Шкільне завдання.
Ти перегибаєш, Асо. Не хочеш пробачити?
Є ж вірш про прощення, так, пане?
-Так. Аль-Худжурат, аят… -Пробачте.
-Не треба про аяти й Хадиси, пане. -Що ж…
-Моє розчарування не має значення? -Ти сама почала, Асо.
-Припиніть… -Чому це я?
Я розумію, як почувається Аса.
Коли її почуття не поважають.
Її не чують.
Асо, я йду із цього проєкту.
Я розумію почуття Джаті.
Асо, це не напад.
Але чесно, робота з тобою в групі буває стресовою.
Асо, ти любиш тиснути.
Вибач мені, Асо.
Але ти часто не слухаєш друзів.
Я весь цей час погоджувався.
-Бо я тебе боюся. -Гей, припиніть.
Винна ж не Аса. Винен я.
Можете протестувати, але не так.
Аса пояснила,
чому ставиться до проєкту серйозно.
Гаразд.
Я хочу перепросити…
в усіх.
Те, що ви всі щойно зробили,
Аллаху дуже подобається.
Джаті. Давай.
Прочитай значення десятого аята Аль-Худжурат.
Подумайте над ним.
Добре це усвідомте, гаразд?
В ім'я Бога.
«Воістину,
віряни — брати.
Тож примиряйте своїх братів.
І бійтеся Аллаха,
щоб отримати милість».
Мій дідусь — колишній суддя.
Найчесніший.
-Так, чесний. -На Яві.
На всій Яві.
На всій Яві, Асо.
Через це його кар'єра
зупинилася, Джаті.
Ти серйозно? Хочеш узяти інтерв'ю в дідуся?
Він зараз пам'ятає лише важливі речі.
Краще візьми інтерв'ю в мене.
Усе гаразд, бабусю. Питання легкі.
-Здрастуйте, бабусю. -Привіт.
Це мій друг Джаті.
Сідайте тут. Я йду на збори.
-Кваплюсь. -Гаразд.
Це релігійні збори. До зустрічі.
До зустрічі.
-Бувай. -Бувайте.
Питання легкі.
Дідусю, ти змінився, коли я народилася?
Давай так.
Наприклад,
що ти відчував, коли я народилася?
Я взагалі нічого не відчував.
Якщо можна, дідусю.
Можливо, питання в тому,
коли ваша донька народила Асу,
що ви відчули, коли тримали Асу ще немовлям?
Я був дуже щасливий, коли вперше тримав Асу на руках.
Я був вдячний.
Але…
Асу не народжувала моя донька.
Асу знайшли.
-Що? -Що?
Тоді…
я був експертом у справі.
Праворуч від суду Південної Джакарти
була станція баджаїв.
Я хотів поїхати додому на баджаї, але там усі були в паніці.
У баджаї мати покинула свою дитину.
У неї була поранена щока — подряпалася в баджаї.
Бачиш?
Шрам на моїй щоці.
Батьки казали, я його отримала, коли вчилася ходити.
Як вони всі могли так брехати…
не бути зі мною чесними?
Джаті, мені байдуже, чия я дитина.
Я все одно та сама.
Але я не люблю брехунів.
Навіть якщо це твої батьки?
Особливо якщо це мої батьки.
Як тільки я побачив цю дитину, зрозумів, що з нею буде важко.
До того ж він розбещений.
За сніданком
він попросив у мами звичайної води. Вона навіть пішла по неї.
Тату.
Будь серйозним.
Ти що, записуєш?
Тату, я маю записувати.
Усе, відклади це на хвилинку. Допоможи мені.
Підніми матрац, знайдімо телефон.
Це важливо. Іди сюди.
Перший вірш Ікри.
Почитай, тату.
Замість пошуку загубленого телефона гостя.
Ти завжди маєш прокоментувати.
Це завдання також для виконання нашої угоди, так, тату?
-Подивися, там є? -Немає.
-Про таке питай у мами. -Ця сім'я почалася з мами й тата.
Чого ти хочеш? Поговорити про історію? Розповісти тобі про боротьбу?
Гаразд, тату. Раз, два, три.
Моя боротьба за тебе…
Ось за що я борюся.
За матрац?
-Не матрац. За готель. -Цей готель навіть не твій, тату.
Так, я знаю, що не мій.
Думаєш, мені подобається тут жити?
Чому я маю ковтати свою гордість?
Ми живемо тут, щоб бути біля твоєї хорошої школи.
Щоб ти міг спати з комфортом.
Головне, щоб ти був не на спеці чи під дощем.
Шукай.
Це батьківська відповідальність.
Джаті.
Не всі батьки відповідають за своїх дітей.
Є батьки, які знущаються з дітей.
Які мають улюбленців.
Яких узагалі не хвилюють їхні діти.
Досить. Допоможи знайти телефон. Це важливо.
Залиш це.
Давай. Подивися під ліжком. Шукай усюди.
Життя — це випробування, любий. Особливо коли йдеться про сім'ю.
-Так вирішив Бог. -Я знаю.
Чому все має бути випробуванням?
-Не можна просто жити в мирі? -Джаті.
Випробування — це мова любові Бога.
Зрозумів?
Так кажете лише ви.
Джаті.
Мої уроки фізкультури виснажують, так?
Як ти думаєш, яка їхня мета?
Щоб ми були здорові.
Якщо вчитель хоче, щоб учні були здорові, щоб училися,
він про них дбає чи ні?
Джаті.
Коли в тебе проблеми,
скажи,
до кого ти звертаєшся?
Дорогий Боже.
Я не знаю, про що молитися.
У мене багато проблем.
По-перше…
Ти точно знаєш.
Тато дуже дратівливий.
Але якщо можна розставити пріоритети…
будь ласка, допоможи спершу Асі.
Любий, скажи гірку правду.
-Вона нападає. -Не підходь, я боюся.
-Он вона. -Обережно.
У горщику.
-Тату, мамо. -Джаті! Повільно.
-Там оса. -Це не оса, а бджола.
Оси — хижаки бджіл.
Тату, звідки ти це знаєш?
Я багато знаю. Просто ти ніколи не слухав.
Завжди сперечаєтеся.
Де вона?
-Тату, тут. -Де? Допоможи. Убий її.
-Зачекай. Зараз? -Цим.
-Зачекай. Візьми горщик. -Візьми…
Повільно.
Чекай.
-Ось, мамо. -Повільно.
-Давай. Раз. Два. Три… -Давай.
Ось. Вона полетіла туди. Туди.
Де вона, любий?
-Тату. -Де?
-Там. Вона полетіла туди.
-Давай. -Куди?
Полетіла туди.
-Тату! Давай, сюди! -Іди.
Лови її. Де?
-Де? -Залетіла сюди.
Чому це тут?
Я вчора шукала банки й тарілки.
-Прибери. Де? -Ось. Тату! Он вона!
-Де вона? -Де?
Щойно була там.
Вийдіть. Може, пролізла в шпарину.
-Любий, іди сюди. -Вона там?
Тут.
Любий, сюди.
-Тату! Тут. -Де?
-Он! Бачиш? -Де вона?
-Он там. -Де, Джаті? Не бачу.
Треба зловити.
-Щоб не дісталася до гостей. Де вона? -Он там.
-Де? -Може, за тією коробкою.
-Джаті, куди ти? -Пошукаю її ззовні.
Де вона?
-Її там немає. -Що?
Гаразд, ходи сюди.
Привіт. Ого, як чудово.
Ми як зірки.
-Люба. Ти дуже гарна. -Ти лестиш!
Ти забула, що тебе теж знімали на таку камеру?
Це вже в минулому.
Бабусю, дідусю.
Красунчику, чого мовчиш?
Аса тебе сварила?
Люба. Усміхнися.
-Повільно. -Усміхнися.
Тату, дай камеру.
Що б ви хотіли…
знати про свою сім'ю, коли були молодими?
Доню, спершу перетасуй карти.
-Так. -Відповідай, мамо.
-Відповідай. Давай. -Що?
Дозвольте.
-Діан. -Кажи.
Я б хотіла знати, що в мене алергія на креветки.
Нещодавно я з'їла морепродукти, і в мене набрякли очі.
-Увесь ресторан дивився. -Бідолашка.
Дуже свербіло.
-Алергія? -Так, це алергія, мамо.
А я не знав, що в родині нашого прадіда
поколіннями були купці.
Тож я міг би не боятися стати підприємцем.
Так. Згодна.
-Так. -Тоді…
Чи є щось…
що я мала знати з дитинства?
Що?
Дідусю.
Що я мала знати з дитинства?
Асо, не треба.
Асо, досить. Припини.
-Джаті, пусти. -Годі.
-Джаті. -Джаті? Джаті.
Асо. Ні… Асо. Ти мусиш…
-Досить. Відпусти. -Джаті. Стоп.
Праворуч…
-Що це? -Поряд із судом Південної Джакарти.
-Покажи. -Поряд із судом…
Це запис дідуся?
Я не чую, що він каже.
Це запис, коли я сказав тобі, що тебе знайшли.
Дитину покинули.
-Її мати… -Тату.
Я думала, що ми ще не мали казати.
-У неї була поранена щока. -Боже мій.
Асо.
Чому ніхто чесно не сказав, що я прийомна?
Чому мені всі брехали?
-Люба. -Асо…
Ні… Асо, спершу послухай. Асо…
Залиш її. Вона ще більше розсердиться.
Що нам робити? Ендрю?
Асо, як довго ти ще бігатимеш?
Тебе не просили бігти за мною.
Не хочу, щоб твої батьки думали, що я поганий друг.
Ти женешся за мною добровільно?
Дихай, Асо.
Дихай.
Давай.
Повільно.
Дихай.
Асо.
Не кожна сім'я охоче брехатиме…
щоб дитина відчувала себе прийнятою.
А моя справжня сім'я?
Навіщо мені справжня сім'я?
Мій тато.
Мій біологічний тато.
Він бачить лише мої недоліки.
Це неприємно.
Щоранку я відчуваю, що підвів його як дитина.
А я щоранку прокидаюся
і згадую, що я покинута дитина.
Зате очевидно ось що.
Вони тебе люблять.
Я не знаю…
вони мене справді люблять,
чи їм мене просто шкода.
Джаті,
навіщо я народилася?
Люба.
Сонечко.
Пробач мені, доню.
Це я винен.
Не дідусь.
Не бабуся.
І не мама.
Мама наполягала, щоб я тобі розповів.
Я не був готовий, люба.
Не був готовий, щоб ти дізналася.
Тату, я приношу нещастя?
Ви з мамою розлучилися.
Ні, це не так, Асо.
Мама не може мати біологічну дитину, бо всиновила мене?
Не кажи так.
Іди сюди, люба.
Гей.
Ти…
не приносиш нещастя, люба.
Ти благословення.
Ти благословення для мене, для тата, для бабусі, для дідуся.
Ти досі тримаєш нас усіх разом.
Іди сюди.
Іди, доню.
Давай.
Пробач мені.
Ти для мене все.
І для мене теж.
Для бабусі.
Для дідуся.
Для всіх, сонечко.
Крім моїх біологічних батьків, так, мамо?
-Чому вони такі безсердечні? -Мила.
Доню.
У тебе є ми.
У тебе є я і твій тато.
У тебе є бабуся.
У тебе є дідусь.
Я вважаю, за правду варто боротися, Джаті.
Ходімо подивимося на них. Тобі ж цікаво?
Я піду з вами.
-Але… -Ходімо, Джаті.
Бачиш? Я мала рацію.
Джаті, тебе всі підтримають.
На.
Вітаю, діти. Є кілька речей, які я хочу вам сказати.
Правила атракціону жахів Браги опубліковані на дверях
у кінці та зліва від відвідувачів.
-Ходімо, Джаті. -Гаразд, усі!
-Ходімо! -Ходімо!
Двері атракціону відчинені. Будьте обережні. Не штовхайтеся.
-Обережно піднімайтеся. Обережно. -Приготуймося.
Обережно.
…атракціон жахів Браги зачиняється через п'ять хвилин.
Усе добре. Ми ж прийшли разом?
Тримай.
Я взяла з маминої медичної шафки. Скористайся.
Натисни двічі.
Хочеш вийти? Ти в порядку?
Асо, я краще вийду з ним.
Ходімо. Обережно.
-Вибачте. -Ті-Джей!
Джаті, ти знаєш, що я люблю науку. Дозволь піти з ними.
-Ібну! -Ібну!
-Я! -Я!
Далі, тобі майже 17. Ти маєш піти з ними.
Ти за мною наглядай, гаразд?
-Ечо. -Асо.
Це справжня принада Браги.
Пам'ятайте: привиди теж люди.
-Не чіпайте і не ображайте їх. -Не залишай мене, гаразд?
Гаразд, Далі.
-Асо, ти мене чуєш? -Чую.
Сестро?
Ходімо.
-Джаті, усе гаразд? -Так.
-А мене не спитаєш? -Що це за звук?
Добридень.
Та що ж це за звук?
Ечо, ходімо.
-Досить, Асо, я втомився. -Джаті!
-Джаті, знову скористайся інгалятором. -Де він?
Дихай.
-Дихай. Інгалятор! -Асо.
-Дихай. Глибокий вдих. -Привид!
-Інгалятор! -Заспокойся.
Усі, кличте дядька Яяна!
-Дядьку Яяне! -Дядьку Яяне!
Де інгалятор?
Дядьку Яяне!
Що сталося?
Це я, Яян! Яян тут!
-Це Джаті. -Джаті?
Джаті?
Джаті. Джаті, прокинься.
-Джаті. -Що ж робити?
Відвезіть його в лікарню.
Джаті.
Слава Богу.
-Слава Богу. -Слава Богу.
Джаті.
Джаті, скористайся інгалятором.
Чому цей хлопець ще не пішов?
-Дякую всім. -Нема за що.
-Підемо працювати далі. -Так. Вибачте за клопіт.
-Бувайте. -Бувайте. Дякуємо.
Джаті.
Це твій дядько, Яян.
-Дядьку? -Тобі дуже погано?
А ти,
твій шкільний проєкт — це щось.
-Ечо. -Як це сталося?
Вибачте, дядьку.
Я хотів запитати
про біологічного брата тата, який помер.
Боже мій.
Це не молодший брат твого батька.
Це старший брат. Твій дядько.
Він досі сильний і здоровий.
Тато возив тебе у своє рідне місто?
-Ні. -Дуже прикро.
Тато ніколи не говорить про свою сім'ю.
Он як?
Чому він так поводиться?
Вітаємо на атракціоні жахів Браги.
Перед початком ми хочемо сказати вам кілька речей.
Так.
-Готові, дядьку. -Усі готові?
АТРАКЦІОН ЖАХІВ БРАГИ
Бджола знайде дорогу додому?
Бджоли повертаються не самі.
Ти підеш до свого дядька?
Мені страшно.
Гей. Якщо тобі страшно,
навіщо ти сюди приїхав? Це ж дві години їзди.
Пане.
-Пан Гені тут? -Пана Гені зараз немає.
-Вибачте. -Проходьте.
Пане. Пан Гені тут?
-Так, він тут. -Там?
Так, там. Ходімо зі мною.
Ось у цьому будинку. Праворуч.
Гаразд. Ясно.
-Дякую. -Прошу.
-Дякуємо. -Прошу.
-Хто ви? -Я твій старший брат.
Брат?
Мій брат?
-Мій брат. -Я твій брат.
Меранті.
У нас гості.
Дядьку.
«Дядьку»?
Це я.
Джаті.
Джаті?
Боже мій.
Ідіть сюди.
Боже.
Ну як тобі?
Ми з твоїм татом…
мріяли про таку пасіку.
Ходімо до Аю.
Поглянь.
Але…
доля вирішила інакше.
Тож я керую нею сам.
Якщо ви були так близькі,
чому тато вдає, що тебе не існує?
Навіть бреше про це.
Що ж…
Бо я дуже розчарував твого тата.
Коли я був молодий,
я постійно пив.
Це був жах.
Я міг і померти.
Був на півдорозі туди. Вже б помер.
Якщо справа лише в цьому,
чому татові було так важко розповісти мені?
Вимкни це.
Тато розлютився,
коли від мене завагітніла сусідка.
Твій тато втомився від мене й дідуся.
Боявся, що йому доведеться тягти нас усіх.
Він тоді щойно одружився.
Хотів мати власну щасливу родину.
Він хотів, щоб ти був щасливий.
Або він просто егоїст.
Джаті.
Твій батько не погана людина.
Якби він не пішов,
я б не навчився відповідальності.
Моя дитина,
Меранті,
має синдром Дауна.
Від народження
її обличчя відрізнялося.
Але з першої секунди, як я її взяв на руки,
я закохався в життя.
Потроху я почав розуміти…
що означає плекати, зростати…
і миритися з життям.
Візьми ту коробку.
Он ту. Бери.
Відкрий.
Це молитви дідуся.
За всю вашу сім'ю.
Твій дідусь був теслею.
Він вважав, що доля дитини
схожа на дерево.
Що її можна формувати.
Дідусь казав,
що його першого онука мають назвати Дамаром.
Твій тато відмовився.
Його першу дитину мали звати Джаті.
Давай, зазирни.
Батько дідуся… Хто він тобі? Прадід, так?
Його у твоєму віці викрали японці.
Його змусили стати чорноробом,
копати печери в Тахурі.
Коли він повернувся в село, ніхто з його родини не вижив.
Нелегко мати батька, який злий на життя.
Твій прадід був суворим,
але твій дід був ще суворішим.
То мій тато злий на своє життя?
Він тебе колись бив?
А дідусь бив тебе й тата?
-Дурень! -Помилуй, тату.
Яка невдячна дитина!
Хто навчив тебе так поводитися?
Думай головою. Бовдур!
Ти нас ганьбиш!
Рухайся швидше! Дурню!
Слухай мене! Швидше!
Швидше!
Джаті!
Дурню!
-Кого ти привів, ідіоте? -Ти ж не дурень!
Хто тебе вчив так поводитися?
Навіть таке просте не можеш? Хто тебе вчив?
Головою думай, бовдуре!
Енгкосе, коли ти повернешся додому?
-Я піду додому. -Так, іди.
Ти сам? Сина не привів?
В ім'я Бога…
Будь ласка, спершу попий.
Давай.
Пий.
Ні. Дякую.
-Цю воду освятили. Пий. -Ні.
-Вона хороша. Випий. -Ні!
Спокійно.
Спробуймо інший спосіб.
-Так, давайте. -Добре.
Даруйте.
Що відбувається?
Вибачте. Хвилинку.
-Давай. -Відпустіть мене!
-Відпустіть! -Давай!
-Боже! Любий! -Боже!
Боже.
Відійдіть!
-Боже. -Готово?
Непогано. Цього досить.
-Не треба всю? -Ні.
Для рук'ї цього достатньо.
Що? Рук'я?
Любий, рук'я так не робиться!
Рук'я передбачає читання молитов і молитву над кимось.
-Під час неї не плюють на когось. -Тату!
Я не одержимий!
Говори тихо. Ми просимо про допомогу.
Ваш син не одержимий — його просто торкнувся джин.
Джин хробака. Може, тому, що він часто спить під час молитви Аср?
Тому він часто звивається на підлозі, так?
Ні. Джини тут ні до чого.
-Ні, тоді… -Абсолютно ні до чого.
Ніяких джинів. Ви надивилися фільмів жахів.
Тоді він лежав на підлозі отак, правда?
-Що? Я вдавав мавпу, тату! -Ось! Він хоче бути мавпою, не черв'яком!
Дитина хоче бути мавпою? Це вже дивно.
-Джаті, гей! Ми ще не закінчили! -Боже мій!
Джаті!
Люба, це точно брехня.
-Перепрошую. -Звісно.
Джаті!
Пане, що насправді відбувається?
Джаті!
Ні. З моєю дитиною все гаразд. Це неправда.
-Ні. -Любиш гримати дверима?
-Робитимеш це у власному домі! -Ідіть.
Ти проявляєш дедалі менше поваги!
Хто мене таким зробив?
Хто в цьому винен?
Ти не знаєш…
чи не хочеш відповідати?
Ти…
І ТІ, ХТО КАЖЕ: «ГОСПОДИ НАШ, ДАЙ НАМ…»
Молитва на світанку.
Пане, ви в цьому впевнені?
Я впевнений.
Я все добре обдумав, і моє рішення остаточне.
Думаю, Джаті має скласти тест сьогодні.
Не хочу, щоб він у майбутньому був тягарем для нашої сім'ї.
Пане.
Якщо дозволите, пане.
Я думаю, Джаті достатньо дорослий,
щоб його вислухали.
-Так. -З усією повагою.
Як класно.
Не думаю, що Джаті достатньо дорослий,
щоб бути вільним, розкутим,
чи як там у цій школі це називають.
Тож я беру на себе повну відповідальність за Джаті.
Чиї ви батьки?
Ми батьки Джаті.
Ось він.
Він тут дуже щасливий, згодні?
Мені байдуже, де вчитися.
Але дозволь мені спершу закінчити проєкт.
…коли ми згадуємо безіменних жертв цієї історичної несправедливості.
Тому я створила це для жертв 1998 року…
Усім доброго ранку.
Дякуємо, що прийшли й підтримали
виставку школи «Тунас Мердека».
Наш останній проєкт
представлять Аса і Джаті.
Дякую. Прошу.
Люба!
Зараз ми
відправимо всіх у подорож у минуле.
А саме в доісторичні часи.
Концепція нашого проєкту змінилася.
Спочатку ми розробили карткову гру «Перлина сім'ї».
Але наша подорож довела,
що історія життя —
це більше ніж гра.
Життя — це не лише перемоги й поразки.
Історію нації можуть переписати переможці.
Нас можуть змусити забути.
Але наша особиста історія…
завжди чекає на визнання.
Прошу за мною.
Прошу.
Цей проєкт про те, як ми стикаємося з минулим нашої сім'ї.
Почнемо з родини, яку ми вже знаємо…
або ще не знаємо.
Джаті.
Асо, я не можу.
Вибачте, я не можу продовжувати.
-Джаті. -Джаті.
Вибачте, я виходжу з цього проєкту.
-Це для тебе важливо. -Це вже…
Вибач, Асо.
Вибачте.
-Джаті! -Джаті.
-Як це — ти виходиш?
-Ходімо додому. -Чому ти йдеш додому?
Вітаю всіх. Я з доісторичних часів.
Він чудовий.
-Що це? -Це Ечо.
-Ти що, не чув? -Спокійно.
Що не чув? Там спекотно.
Що ти робиш?
Джає.
-Ти Яян? -Так.
Про що взагалі твоє завдання?
Га?
Діти є діти.
Коли ти приїхав?
-Дамаре Джаті Ілхамі! Що з тобою? -Джаті.
Досить, мамо! Я втомився. Я намагаюся допомогти.
-Не зачиняй двері, Джаті! -Джаті! Іди сюди, хлопче!
Що робити? Любий!
-Дядьку, покличте його. -Раптово.
-Круто. -Зламайте!
Молодчина, Джаті.
-Джає! -Зухвало.
-Боже. -Боже мій, ключ.
Де ключ?
Усі, шукаймо ключ.
Джаті зайшов надто далеко.
Спокійно, сідай.
Дихай.
-Любий. -Тут немає. Ми все обшукали.
Пошукайте тут.
Я бачив його там.
Де ключ?
Коханий, потерпи.
Для мене — можливо, так.
Зовні я ношу хустку.
Це все змінює, Джаті. Я виглядаю інакше. Однозначно.
Ось так.
Але загалом…
Я думаю,
що зміни йдуть зсередини.
Тату, я маю записувати.
Усе, відклади це на хвилинку. Допоможи мені.
Підніми матрац, знайдімо телефон. Це важливо. Іди сюди.
Гені?
Давай.
Ти прийшов до Джаті чи до мене?
Це Джаті мене шукав.
Не навпаки.
Це неможливо.
Давай. Говори зі мною. Не треба брехати.
Що відбувається?
Може, це ти брехав Джаті?
Як я брехав Джаті?
Гені.
Вибач.
Ти сам бачиш. У моєї сім'ї все добре.
Я лише прошу не турбувати нас, не руйнувати все. Гаразд?
Джає, хто намагається все руйнувати?
Це ж ти поїхав.
А Джаті приїхав.
Я поїхав, щоб захистити свою дитину.
Я не хочу, щоб Джаті був такий, як ти,
або як тато. Я цього не хочу.
Джає.
Коли тато хворів,
на смертному ложі…
кого він шукав?
Тебе.
-Він шукав мене? Чи мої гроші? -Не кажи так. Будь ласка.
У мене немає грошей.
-Усі гроші, що в мене є, для родини. -Боже. Річ не в грошах.
-Клянуся, річ не в грошах. -Ні.
Джає,
у нас теж є гроші.
У нас пасіка.
Наша мрія. Я її здійснив.
Тож це не через гроші. Ні. Клянуся.
Є батьки, які знущаються з дітей.
Які мають улюбленців.
-Яких не хвилюють… -Я це бачив.
Тато змінився.
Він щодня писав молитви за тебе.
Писав їх на папері й зберігав у коробці.
Він змінився. Він став іншим. Він став хорошою людиною.
-Ти це бачив? -Так.
-Бачив? -Так.
А бачив, як він весь час ставився до мене?
Бачив?
Ти бачив, що мене завжди били.
Ще змалку
тато мене бив.
В юності я поклявся, що не стану як батько.
Я хочу бути найкращим батьком для Джаті.
Я не такий, як батько.
Джає.
Мене теж били.
Так само.
Я теж страждав.
Теж був жертвою.
Я потребував допомоги, тебе.
Коли ти пішов з дому…
у мене народилася дитина. Її звати Меранті.
Ти навіть не знав, так?
Я був готовий прийняти, що Меранті не матиме дядька,
не матиме кузенів.
Це що, я винен? Ти мене звинувачуєш?
Звинувачуєш мене, що тебе били?
Тебе бив батько, а не я.
А мене били і батько, і ти.
-Тепер ти прийшов і кажеш… -Досить, Джає.
Усі змінилися.
Усі вже в мирі.
Крім тебе. Тобі не набридло?
-Мені набридло. -Я завжди був у мирі.
Знаєш, хто зруйнував мій мир?
Ви з батьком. Ви зруйнували моє життя.
Зруйнували.
А тепер ти приходиш сюди і кажеш таке?
Не пам'ятаєш, як ти до мене ставився? Ти лицемір.
-Чому я лицемір? -Лицемір!
І в чому саме?
Ти не пам'ятаєш…
як ти мене бив? Чи ти був надто п'яний?
П'яниця, що б'є мене і не пам'ятає?
Для мене ти завжди будеш лицеміром.
Лицеміром!
Я тобі вже все сказав.
Джає, це в минулому.
Усі змінилися. Досить, Джає. Я втомився.
-Та байдуже… -Ти не змінився.
Ні. Не треба.
Досить, не треба говорити. Я чую одне.
Для мене це лицемірство. Досить!
Ну давай.
-Скажи, чого ти хочеш. -А ти чого хочеш? Кажи!
Хочеш мене вдарити?
-Давай, удар. -І стати таким, як ти? Як батько?
Ні.
Я ніколи нікого не бив без причини.
Жодного разу не вдарив Джаті.
Чи такий я, як батько? Ні.
Я інакший!
-То чого ти хочеш? -Давай.
-Удар мене. -Ударити?
-Давай. -Скільки разів?
І навіщо?
Щоб боліло?
Ні. Коли ви з батьком мене били, було не лише боляче —
моє життя було зруйноване! Зруйноване!
Ти можеш повернути мені життя? Ні!
Можеш бути хорошим братом, якого я тоді потребував? Ні!
-Те саме. -Що те саме?
Кажи!
Я завжди мовчав!
Навіть коли мене били! Я плакав на самоті!
Чого ти хочеш?
Раптом з'являєшся, говориш таке? Ти лицемір!
Моє життя зруйноване, брате! Зруйноване!
-Хто в цьому винен? -Заспокойся! Гей!
Що відбувається?
Коханий, припини. Гені, ти теж.
Скільки ще ви будете так сваритися?
Я втомилася, ясно? Роками все це стримувати.
Я втомилася брехати Джаті.
То ось як бути братами? Серйозно?
Брати мають дбати один про одного,
а не нищити.
Заспокойся! Гені, ти теж!
Боже мій…
Коханий.
Джаті потрібен дядько.
Меранті теж потрібен дядько, потрібні ми.
Будь ласка, поладнайте якось.
Я вже більше не можу.
Коханий, ти розумієш?
Рано чи пізно Джаті візьме з тебе приклад.
Я цього боюся.
Я так боюся…
що Джаті покине нас, як ти покинув свого батька.
Любий, ти цього хочеш?
-Асо. -Асо.
Люба?
Доню?
Нехай Джаті відпочине.
Дякую, Асо.
Що весь час підтримувала.
Ну…
Для цього й потрібні друзі.
Для того й друзі.
Дякую.
Дякуємо, що привезли Джаті додому.
Це просто підлітковий вік.
-Добре, що Джаті з батьками. -Асо.
Так.
Дякуємо.
Ти вже подякував?
Дядьку.
Меранті.
Рибки.
Хочеш погратися з рибками?
Привіт, Гені.
Заходь.
Ти даєш забагато корму. Годуй тих, що зверху. Меранті.
Спробуй тих, що зверху.
Тих, що зверху.
Давай, повільно.
Вона мокра. Повільно.
Може, сядеш?
Зараз.
-Куди? -Сюди. Он рибка! Давай!
-Риба втекла… -Вибач.
Я раптом з'явився у твоєму житті.
Але ти не такий, як тато.
І Джаті не такий, як ми.
-Візьмеш? -Так.
Зараз допоможу.
-Ось, Гені. -Так?
Щасливої дороги.
МОЛІТЬСЯ ЗА ПЕРЕМОГУ МОЄЇ ДИТИНИ Д. ДЖАТІ ІЛХАМІ
Спробуй.
Ще раз.
Джаті.
Що ти сказав дядькові Гені, що він приїхав сюди?
Не бійся. Просто скажи.
Я…
Я хочу, щоб ви з дядьком помирилися.
Якщо ви помиритеся…
Аллах вас точно любитиме.
Якщо Аллах тебе любитиме…
твоє серце буде спокійним.
Можливо, тоді ти все прийматимеш з гідністю.
І тоді…
можливо, ти полюбиш мене таким, який я є.
Я просто не хочу відчувати, що якщо я зазнаю невдачі,
програю
або помилюся…
я боятимуся повертатися додому.
Я просто хочу завжди бути твоїм сином, тату.
Обіцяю, що більше не гриматиму дверима.
Обіцяю.
Пробач, Джаті. Пробач мені.
Пробач.
Гаразд.
Спробуй двері ще.
Ще раз.
Ось. Візьми це.
Спробуймо. Відкриваємо.
-Джаті, поклади це. -Добре.
Джає, візьми це, будь ласка.
Не варто боятися.
Бджоли — хороші створіння, Джаті.
Готові? Поїхали.
Ось, дивіться. Бачите?
Верхній шар означає, що мед готовий до збору.
-Ось цей? -Так, цей.
Продовжуйте процес виготовлення меду.
Бачите? З бджолами треба розмовляти.
Я ДО МЕНЕ
Переклад субтитрів: Ольга Галайда