Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jeg vet at det er mange der ute
som har blitt utsatt for seksuell vold.
Denne filmen kan inneholde triggere. Lukk øynene og pust dypt ved behov.
Det har hjulpet meg mange ganger.
Nå skal jeg fortelle min historie.
Jeg skal dokumentere meg selv.
Hva jeg føler og...
Jeg vet ikke hva som kommer til å skje fremover.
Men neste uke,
etter den 10. mai, altså fem dager før jeg fyller 28 år,
kommer mye til å endre seg.
Jeg har sjansen til å fortelle sannheten om hva som skjedde for to år siden.
Det er noe jeg føler har blitt undertrykt.
Det kan føre til en stor forandring i livet mitt,
og for noen andre, eller mange andre.
Jeg er usikker på... Jeg er redd, og jeg er usikker på om jeg kan ta det ansvaret,
men jeg vil bare si sannheten.
Hei, storesøster. Hvordan går det?
Mamma sa at du skal fortelle historien din offentlig.
Men du kommer til å bli stigmatisert.
Selv om du fortsetter som journalist,
kommer folk til å se på deg som et offer.
Så jeg vil fraråde deg å vise ansiktet ditt.
Fortell hva som skjedde.
Han har vært politisk journalist i mange år.
Han har venner i politiet og kjenner statsminister Abe.
Det skremmer meg.
-Uten bevis blir det en vanskelig sak. -Mener du DNA-bevis?
-Ja, det har ikke blitt funnet sæd. -Men DNA-et fra BH-en min...
Det beviser bare at han tok på den, ikke noe mer.
Hvis du ikke har sterke bevis,
setter du fremtiden din i fare, Ito.
-Jeg husker ingenting fra den kvelden. -Jeg visste ikke om dette.
Jeg husker at jeg kjørte ned den veien.
Jeg plukket dere opp der borte.
Du ville gå av ved nærmeste togstasjon.
Jeg sa at Meguros stasjon var den nærmeste.
Det var i samme retning som hotellet Sheraton.
Men da vi nærmet oss stasjonen,
var det noe han ville diskutere på hotellet sitt,
så han ba meg kjøre dit.
Jeg husker vagt at du sa: "Slipp meg av på stasjonen."
Jeg visste ikke hvem jeg skulle høre på.
Så jeg spurte igjen om jeg skulle kjøre til hotellet, og han sa "ja".
Han sa noe sånt som: "Jeg skal ikke gjøre noe.
Jeg vil bare snakke."
Hvor mange ganger ba jeg deg om å slippe meg av på stasjonen?
-Om å la meg dra hjem? -To-tre ganger.
Da vi kom til hotellet, gikk du ikke ut av bilen.
Vanligvis går passasjerene ut med en gang.
Men du ble sittende, og jeg lurte på hva det var som foregikk.
Så bar mannen deg ut.
29. mai 2017 I dag skal jeg gå ut offentlig.
Det er den eneste måten å få saken min gjenåpnet på.
Først nektet politiet å ta imot anmeldelsen min.
De sa at dagens lover gjør det vanskelig å etterforske seksualforbrytelser.
Og at Yamaguchi er en høytstående person,
som direktør for Tokyo Broadcasting System i Washington.
Siden hendelsen har jeg som journalist fokusert på å avsløre sannheten.
Jeg har ikke hatt noe valg.
Å bare se på meg selv som et offer ville ha ødelagt meg psykisk.
Arbeidet har vært min eneste måte å beskytte meg på.
Folk må få vite hvor forferdelig en voldtekt er,
og hvor dypt den påvirker livet ditt.
Da jeg ble et offer,
innså jeg hvor lite stemmene våre blir hørt.
Som journalist må jeg belyse disse problemene.
Da jeg så Yamaguchi snakke fra maktposisjonen sin,
fikk jeg vondt i brystet.
Hvilken rolle har ytringsfrihet i dette landet?
Hvem er det våre medier og lover egentlig beskytter?
Det er uvanlig at man viser ansiktet sitt ved voldtektsanklager.
Hvorfor har du valgt å vise ansiktet ditt?
Den vanlige forventningen til et offer
er at hun skal være trist og svak, gjemme seg og skamme seg.
Det er en norm som jeg har vanskelig for å godta.
Jeg har ingenting å skjule.
Hvis jeg ikke snakker ut,
blir ikke loven endret.
Det er derfor jeg står frem.
Tror du Yamaguchis nære forhold til statsminister Abe var avgjørende?
Jeg tror noen med mer makt påvirket prosessen.
Noen med mer makt?
Japanske menn er attraktive.
Derfor utnytter kvinner dem for å klatre i karrieren.
De var sikkert sexvenner som ble uvenner, og nå vil hun ta hevn.
Hun hadde for dyp utringning til å være et voldtektsoffer.
Det er skummelt å lage en honningfelle med en kvinne av det kaliberet.
Hun kritiserer Japan, men likevel vil hun bo her.
Hun burde kveles.
Beveget varebilen seg?
Ser ut som den har sotede ruter.
Jeg vil gjemme meg og prøve å ikke være ute blant folk.
Hva sa du? Solbriller? Ja, det skal jeg gjøre.
Gjør deg klar til å bo hos meg.
-Sleng maten din i kjøleskapet. -Ok.
Jeg tar farvel med leiligheten min for en stund.
Det føles som om jeg har mistet hjemmet mitt.
Jeg bor på soverommet deres nå. Her er jeg!
Hun er som en baby som gråter midt på natta.
Jeg våkner og er bekymret. Hun ligger og vrir seg.
Hun er trist, så jeg beroliger henne. Klapper henne på ryggen til hun sovner.
Men hun våkner raskt igjen.
Når jeg skal gå ut, får hun sovepiller.
Jeg roper på henne.
Hun får panikk når hun er alene, så jeg sørger for at hun tar pillene.
Jeg hadde ikke ventet å få så mye oppmerksomhet.
Dette kommer til å vare en stund.
Du kunne ikke jobbe lenger. Du klarte ikke å gå ut.
Du ble baksnakket av folk du aldri har møtt, som ikke visste noe.
Det er uakseptabelt. Men du prøver å overleve.
Jeg håper at anstrengelsene dine bærer frukter.
For karrieren din også. Det må resultere i noe.
Jeg har nemlig lovet å passe på dem når de blir gamle.
Etter Shioris pressekonferanse
lurte folk på nettet om det var et angrep på myndighetene.
Mange grove, uansvarlige kommentarer.
De ba meg å ha på meg en svart dress og hvit skjorte.
Det var vel bare er råd? Et forslag?
De sa mediene ville være unådige hvis jeg ikke kledde meg ordentlig.
-Og stemte det? -Det fikk jeg bittert erfare.
-De kalte meg "prostituert". -Prostituert?
-Blusen var ikke kneppet igjen. -Hva slags tid er det vi lever i?
Jeg burde ha hatt på meg noe ellevilt, så de hadde trodd at jeg var gal.
Jeg spøkte: "Jeg vil heller gå med bikini eller en iøynefallende kjole.
Ikke dikter hvordan jeg skal kle meg." Jeg sa ifra.
Og de sa at det er slik mediene er. Den nasjonale presseforbundet.
Det er helt fryktelig.
Den 29. forrige måned
holdt en kvinne pressekonferanse hos Det nasjonale presseforbundet.
Selv om noen støtter henne,
har andre kritisert klærne hennes og andre uvesentlige detaljer.
Dagens voldtektslov er basert på patriarkalske verdier.
Den skal beskytte gifte kvinner som er underordnet mennene sine.
Selv de foreslåtte lovendringene er preget av det samme tankesettet.
Voldtekt kan bare bevises ved grov fysisk vold eller trusler,
ikke ved mangel på samtykke.
Japans 110 år gamle voldtektslov:
Mange har allerede fått med seg de negative reaksjonene jeg har fått.
Og... det er ikke greit.
Jeg vil ikke være et dårlig forbilde
for folk som trenger å snakke ut og be om hjelp,
slik at de tenker: "Da ender det slik, og det takler jeg ikke."
Nei, dette er ikke greit, så jeg må gå mer offensivt ut.
Jeg kan ikke tie stille, for jeg vil ikke at folk skal tro...
at dette fikk meg til å holde munn.
30. juni 2017
Jeg har bestemt meg for å skrive en bok om den pågående etterforskningen.
Dette er samtaleutskrifter.
Jeg tok opp samtalene våre med etterforskerne og aktoratet.
Helt fra start av følte jeg nemlig ikke at de gjorde jobben sin.
Alt de sa føltes som unnskyldninger.
Så jeg gjemte en liten båndopptaker i BH-en min,
eller et annet sted på kroppen.
Jeg tatt opp samtaler i to år.
Noe av det viktigste blant opptakene er en etterforsker.
Jeg kaller ham "etterforsker A".
Han hjalp meg med å få innsideinformasjon.
Her ser vi hva han sa på telefonen.
Uten disse opptakene ville ingen ha trodd på det jeg ble møtt med.
To år tidligere 2015
Den 26. april
Etterforsker A nekter fortsatt å ta imot anmeldelsen min.
Det er en vanskelig sak, siden det mangler bevis.
Hadde du hatt et bevis eller husket...
Jeg sa jo at jeg husker fra da...
Kan du oppgi tidspunktet, på minuttet?
-Nei, men det var før klokken 05.00. -Hvordan vet du det?
Fordi jeg forlot hotellet rundt 05.30.
Du gikk rundt 05.50, så der tar du feil.
-Du husker ikke. -Jeg våknet under voldtekten.
-Jeg har sagt at det ikke er nok. -Selv om jeg våknet mens det pågikk?
-Men det finnes ingen bevis. -Jeg skjønner ikke...
Den 7. mai
Etterforsker A begynner å ta saken min på alvor.
Jeg husker det du har sagt, men loven har sine begrensninger.
Men jeg forstår hva du føler, så jeg vil ikke sette strek her.
Vær så snill og tro meg. Men vi politifolk må forklare ting.
Vi må gjøre valg ut ifra hva som er best for offeret.
-Jeg snakket med aktor... -Du ble vel avvist?
Først sa han det ville bli vanskelig med en tiltale.
Men så?
Nå som vi har nye bevis, vil jeg ha dem.
Hvis jeg går til aktor med flere bevis,
prøver han kanskje å reise tiltale.
Nummeret du har ringt kan ikke nås for øyeblikket...
Den 23. juni
Jeg er innkalt til Tokyo-politiets hovedkontor.
-Hyggelig å treffe deg. -Beklager at vi ringte på så kort varsel.
Hvorfor er ikke den tidligere etterforskningslederen her?
Etterforsker A? Han ble omplassert, fordi han hadde gjort en god jobb.
Det er den eneste grunnen.
Det som skulle være en pågripelse, ble i stedet et frivillig avhør.
Du er kanskje ikke overbevist. Det er utstedt en arrestordre,
men det betyr ikke at vi kan gjøre en arrestasjon.
Går det bra?
Sier du at det han gjorde mot meg ikke er nok til å arrestere ham?
Nei, det er ikke det jeg sier.
Så dere har allerede en gyldig arrestordre?
-Det kan jeg ikke svare på. -Men du sa jo nettopp at du hadde det.
-Nei, det sa jeg ikke. -Ikke?
Det er ikke jeg som gir klarsignal. Jeg adlyder bare sjefenes ordre.
Klokken 22.05 fikk jeg en uventet telefon fra etterforsker A.
Har du fått vite hva som skjedde med meg?
Jeg hørte at du ble omplassert, fordi du hadde gjort en god jobb.
Tja, det stemmer ikke helt.
Vi burde ikke ta dette over telefon.
God kveld.
-Beklager at det ble så sent. -Det går bra.
Takk for at du kom etter jobb.
Jeg beklager, men jeg ble tatt av etterforskningen.
Jeg vet ikke hva de sa til deg hos Tokyo-politiet,
men vi fikk en arrestordre.
Jeg tok den med til Narita flyplass.
Vi var fire stykker som ventet i bilen.
Så fikk vi ordre fra våre overordnede
om å avbryte arrestasjonen.
Jeg jobber i en organisasjon, og om jeg går imot mine overordnede,
blir jeg sett på som en forræder.
Jeg vet fortsatt ikke hvorfor de avbrøt arrestasjonen.
Jeg vil se hvor langt jeg kan komme.
Og hvis alt går i vasken, kan jeg vise til problemene med lovverket.
Jeg tror aldri jeg kommer til å glemme denne saken.
To år senere 2017
Takk for at jeg fikk komme hit i dag.
Fantastisk, på visittkortet ditt står det "Avdeling for vold mot kvinner".
Ifølge regjeringskontorets undersøkelser, er det bare 4 % av alle voldtektsofre
som klarer å anmelde voldtekten til politiet.
Hva tenker du om at 96 % av alle saker ikke blir anmeldt?
Faktum er at 70 % av alle ofre ikke søker hjelp hos myndighetene.
Så det er vanskelig å sette dem i kontakt
med vårt støttesenter for seksuell vold.
Det største hinderet er å gå til politiet,
og det tøffeste for meg var å gjenskape hendelsen med en dukke i full størrelse.
Hva synes dere om det som etterforskningsmetode?
Regjeringskontoret kjenner ikke til
detaljer i individuelle saker.
Når det gjelder politiets etterforskningsmetoder,
mener jeg at de bør handle
i henhold til gjeldende retningslinjer.
Ja, men selv om dette sies, har det ikke ført til endringer.
Retningslinjene for å hjelpe ofrene har eksistert i 15-20 år.
Så det er beklagelig at de ikke følges i det daglige arbeidet.
Vi må fortsette å anstrenge oss for å iverksette tiltak der det svikter.
-Beklager at jeg ikke svarer mer konkret. -Tusen takk for at du tok deg tid.
Gjør dere intervjuer på alle relevante områder?
Ja, men Tokyo-politiet og det nasjonale politiet har ikke sagt ja.
-Dette er vårt eneste offentlige intervju. -Så det er bare oss?
-Ja, det ble sånn. -Politiet...
Jeg vil vente med nyheten om at boken skal gis ut.
Jeg frykter at Yamaguchi vil prøve å stoppe publiseringen i retten.
-Kan han gjøre det? -Det kan han.
-Jeg visste ikke det. -Det er mulig.
Du skriver jo om ham.
Hvis du bruker virkelige navn, kan de kreve at den stoppes.
Hva med andre medier? Som tidsskrifter og dagsaviser.
Det regnes som nyheter, og da gjelder det ikke.
Men en bok kan bli gjenstand for rettslige tiltak.
Si hva det der er!
"Black Box", det er tittelen på boken min.
Det er et uttrykk som aktor brukte.
Han sa alltid: "Det er i en svart boks, så vi får aldri vite hva som skjedde."
Det beskriver hva som er galt med rettssystemet vårt.
Den kom nettopp! Nå føler jeg meg ferdig.
Boka mi har fått et navn.
"Black Box."
Ja! Mer vin. Her er den grønne esken.
Vi har fem liter vin. Jeg elsker den grønne esken min.
-Bruker du jobbtelefonen din som politi? -Det går bra nå.
-Er du sikker? -Ja, jeg tror det.
-Vi kan snakkes når vi møtes. -Ok.
Skal vi møtes for en prat i neste uke?
Det kan vi gjøre. Skal jeg forberede noe?
-Nei, det trengs nok ikke. -Ok.
Ha det så lenge.
Oi, det var etterforskeren!
Vi skal møtes klokken 18 neste uke, onsdag den 13.
Det virker som han har noe på hjertet.
Kanskje han vil stå frem. Jeg håper det.
Kanskje han vil si at han velger å tro på meg,
og gå sin egen vei for å fortelle sannheten
og være en del av det.
Hvis det er mulig, vil jeg be deg om å uttale deg offentlig.
Kanskje til og med vitne.
-Jeg kan ikke. -Hvorfor ikke?
Ikke hvis jeg ønsker å beholde jobben.
-Du har ikke vurdert å slutte? -Jeg trenger økonomisk trygghet.
Det kan jeg dessverre ikke hjelpe deg med!
Jeg forstår behovet for endring, og hvorfor du ønsker å få det til.
Jeg syns at det du gjør, er viktig.
Jeg har blandede følelser.
Hvis jeg avslører det jeg har skrevet i boken min...
...kan han miste jobben sin.
Det er vanskelig å tenke klart. Jeg vet ikke hva som er det rette.
Men hvis du er en journalist
som går politikerne i sømmene,
så vet de at du er journalist, og at det kan komme ut.
Og jobben vår er å fortelle sannheten.
Men han er en bra fyr, så...
Medlem Yunoki.
Politiet ventet på Narita flyplass for å arrestere Yamaguchi,
men de lot ham gå forbi og dra. Hvorfor?
Da pressen spurte om arrestasjonen ble avbrutt
etter en anmodning fra statsminister Abe eller sjefssekretær Suga,
sa Nakamura, sjefen for Tokyo-politiet:
"Jeg mente at en arrestasjon ikke var nødvendig."
Dette handler om Shiori og voldtektsanklagen mot Yamaguchi...
-Kan jeg fortsette? -Stopp stenograferingen.
Jeg vil be deg
om å ikke diskutere vanlige borgere i parlamentet.
Vi snakker om borgere hele tiden!
Får Yamaguchi spesialbehandling fordi han Abes venn?
Yamaguchis biografi om Abe ble publisert
bare to uker før saken ble avvist.
Hadde Yamaguchi blitt arrestert, kunne ikke Abes bok blitt publisert.
Kl. 16.00 Journalistveteranmøte
Jeg vil gjerne filme dagens møte.
-Jeg vil ikke være synlig på video... -Jeg skjønner!
La meg introdusere meg selv. Jeg heter Kanehira.
Jeg har jobbet i 40 år i TBS' redaksjon.
Yamaguchi er en av mine yngre kolleger.
Jeg føler meg ansvarlig for å ha oppdratt denne typen menn.
Jeg vil begynne med å be om unnskyldning for det.
Pressekonferansen din fikk stort gjennomslag.
Så hvorfor var det bare én TV-kanal som filmet derfra?
Og avisene skrev knapt om den. Det syntes jeg var bisart.
Jeg trodde alle hadde interesse av å dekke en så stor skandale.
Men det var ikke tilfellet.
Nakamura, Tokyo-politiets sjef, kom med en uttalelse etter pressekonferansen.
Han sa han hadde stoppet arrestasjonen på grunn av manglende bevis.
Jeg har planlagt å intervjue ham denne måneden.
-Nakamura? -Og overrumple ham.
-Det blir gøy å se! -For et sjokk!
-Utrolig. -Jøss...
Det kunne aldri ha falt oss inn å gjøre det.
At personen som historien handler om intervjuer en nøkkelperson...
Det ville jeg bare gjort i ytterste nødsfall.
Itaru Nakamura - sjef for Tokyo-politiet: Var det han som stoppet arrestasjonen?
God morgen!
-Når pleier han å dra? -Her om dagen var det 07.45.
Voldtektsanklagen mot Yamaguchi...
Angående arrestordren du stoppet...
Hvorfor avsluttet du etterforskningen?
Hvis du fikk vite om saken samme dag, fikk du nok tid til å etterforske den?
De lurer på hva som foregår!
Hallo. Har han gått?
Denne veien?
Rundt hjørnet?
-Hvor er han? -Hva burde komme ut.
-Hva har han på seg? -Der er han!
Unnskyld!
Han visste det og unngikk oss.
Han visste det.
Da jeg løp, angret jeg på at jeg ikke hadde spist frokost.
En god sprint!
Jeg trodde de ville sakke ned da jeg kom frem, men de økte farten.
Du banket i det minste på.
Skulle ønske jeg fikk sagt noe. Jeg burde hatt på meg joggesko.
Hva er det?
-Det ligner på varebilen vi så. -Gjør det?
Hei, jeg har et spørsmål.
Selger dere mikrofondetektorer?
Mikrofondetektorer? La meg sjekke...
Jeg sa det som om det var helt normalt: "Har dere mikrofondetektorer?"
Han bare: "Ok, jeg skal sjekke."
La meg se...
Den piper overalt.
Kan det være mikrofonen min?
Det var meg!
Vi prøver igjen.
Oi, det skremte meg.
-Hvordan gikk det? -Den virker fortsatt.
Jeg vet ikke.
Hvis vi snakker om noe viktig, gjør vi det på toalettet.
23. september 2017
Siste redigering med forleggeren min.
Setningen "Voldtekt er drap av sjelen"...
Her er den. La oss stryke den der og spare den helt til sist.
-Hei! -Dette er Nishihiro, advokaten din.
Kan vi snakke nå? Ja.
Saken din kommer ikke til å bli gjenåpnet.
Jeg skjønner.
Det er avgjort av straffeutmålingkomiteen.
Klokken 19.00 Krisemøte med advokatene mine.
Kan du snakke med advokaten min?
Japan Times spør om dette er slutten på rettssaken.
Ja, det er det.
Ok, takk.
Yamaguchi har kommet med en veldig lang uttalelse til pressen.
"Hvis noen medier beskriver meg som kriminell,
kommer jeg til ta rettslige skritt."
Da mener han ikke bare tidligere artikler, men alt som blir skrevet framover.
-Det er en åpenbar trussel. -Vi er klare!
Hei, mamma?
-Shiori, lenge siden sist. -Ja, det er det.
Vel...
I går kom kjennelsen fra påtalemyndighetene.
Gjorde den? Og?
-Det er ikke mulig å reise tiltale. -Hva? Går det ikke?
-Så han blir ikke tiltalt? -Nei.
Tuller du? Hvordan er det mulig?
Jeg ville bare si det.
Jeg skjønner. Så frustrerende!
-Syns du virkelig det? -Selvfølgelig!
Han burde arresteres!
-I dag på Shiori-nyhetene! -Takk for at dere ser på!
Rotta red på oksens rygg. Så hoppet den av.
Rotta kom først, så oksen.
Det er derfor de sier at katten jager rotta.
Shiori!
-Mamma blir 33 i år. -Nei, 23. Ti år yngre!
Forleggeren min sendte dette nettopp.
Familien min vet ikke at den skal gis ut om 13 dager.
Jeg ville ikke forholde meg til at de skulle si nei.
Jeg vet at dette må skje, men jeg utsetter dem for fare.
Jeg husker fortsatt
hva faren min sa. Jeg sa at jeg skulle holde pressekonferansen, og de sa:
"Du er ikke her for å diskutere det.
Du forteller oss bare hva du skal gjøre, men vi ønsker å stoppe dette."
Og faren min sa: "Som far vil jeg
at datteren min skal ha et normalt, lykkelig liv.
Møte noen, gifte seg og få barn.
Jeg håper du kan bo nær oss."
Jeg vet at jeg kan oppnå det uansett,
men hvis jeg må tie, kommer jeg ikke til å bli lykkelig.
Men hvis jeg mister muligheten til å være nær dem...
Det er morsomt, jeg skrev i testamentet mitt:
"Jeg hadde det ikke bra etter pressekonferansen,
men jeg ville aldri ha begått selvmord.
Hvis jeg dør og det som ligner et selvmord, etterforsk det,
for det ville jeg aldri ha gjort.
Hvis det skjer, lov meg at dere gir ut boken og dokumentaren."
Det skrev jeg på lørdag.
Jeg ville gå en tur i naturen, men jeg var turte ikke å gå alene.
Jeg er bekymret, ettersom jeg ikke har etterforsker As tillatelse
til å sitere ham i boken min.
-Hører du meg? -Ja.
Jeg kunne ikke snakke, siden jeg var på en fest.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men jeg må si noe til deg.
Er det greit at jeg er full?
-Kanskje du blir edru nå. -Virkelig?
Altså, saken er den at jeg skriver en bok.
-Ikke skriv navnet mitt. -Det skal jeg ikke gjøre.
-Det kan du ikke gjøre. -Jeg ville bare si det.
Det høres ut som en god idé.
Du er jo journalist, og det er viktig å dokumentere.
Takk. Jeg ler fordi jeg ble så overrasket over svaret ditt.
Bare du, som har opplevd dette, kan forstå hvordan det er.
Allmennheten forstår det ikke.
-Men jobben min er å få det ut. -Ja, du er jo journalist.
Jeg lurte hele tiden på hvordan jeg kunne bidra.
Jeg spøkte om at du kunne hjelpe meg økonomisk.
Men det har ingenting å si. Er det noe mer jeg kan hjelpe deg med?
Hvis jeg skal være ærlig, skulle jeg ønske du kunne stå frem.
Vel... Jeg kan gjøre det, hvis du gifter deg med meg.
Det hadde selvsagt vært en løsning.
Men vi går i samme retning.
Jeg kan ikke vitne i rettsaken din
så lenge jeg jobber som politi.
Når jeg kommer på noe som du kan hjelpe meg med,
tar jeg kontakt med deg.
-Selvsagt. -Takk.
-Går det bra? Tar du vare på deg selv? -Jeg overlever.
-Spiser du ordentlig? -Ja, det gjør jeg.
-La meg spandere middag. -Takk, kanskje.
Hva liker du å spise?
-Liker di ramen-nudler? -Jeg elsker det.
-Da får vi spise ramen en gang. -Ja.
Kanskje når alt roer seg ned. Takk.
-Ikke gi opp, og ikke glem å spise. -Tusen takk.
-Beklager at jeg er full. -Det går bra! Tusen takk.
-Ha det. -Ha det.
Klokken 14.00 Siste gjennomgang hos forlaget
-Rekker vi det? -Det er et stramt tidsskjema.
Trykkeriet er i full sving.
Hvorfor må det gå så fort?
Det er fordi valget er rett rundt hjørnet.
Det kan føre til en stor, politisk endring.
Boken bør være en del av utgangspunktet for velgernes beslutninger.
Akkurat nå er du den personen som kan satt i gang en forandring.
Tidligere har ofrene, kvinnene, ikke hatt stor nok innflytelse til å stå frem.
-Jeg håper vi kommer ut i bokhandlene. -Akkurat.
Jeg fikk en telefon fra advokaten min.
Han sa at ordføreren i Tokyo vil at jeg skal bli med i hennes nye parti
og stille til neste valg.
Og...
Folk sier at hvis Abe gjør det bra i dette valget,
kommer livet mitt til å stå i fare. Det er pisspreik, men...
Kan jeg si det? Det er ille.
God kveld! Jeg er Shinzo Abe fra Det liberaldemokratiske partiet.
Vi skal bygge et Japan der folk kan drømme om fremtiden.
Mandag - utgivelsesdag
Valget er i morgen.
Forleggeren min mente jeg burde holde meg unna media,
på et tryggere sted.
Valget er i morgen. Vi får se hva som skjer, og så stopper det der.
Jeg er ikke en del av det.
Jeg er bare en journalist som har opplevd dette.
Jeg vet ikke hva folk forventer.
Jeg er ingen aktivist og lager ikke propaganda.
Jeg ble plutselig så trøtt.
Kanskje på grunn av alt presset?
Jeg verken føler eller trenger noe press. Det er ikke mitt...
Statsministerens parti ser ut til å vinne med stor margin.
Det er fire rader med boken ved inngangen.
Det ser ut som flere har kjøpt den.
Jeg så en fyr som sto og leste den, men han satte den tilbake.
Jeg burde ha sagt: "Jeg har lest den, og den er god."
"Jeg har lest den fire ganger."
Det er en berømt produsent i Hollywood,
og mange kvinner har fortalt meg hva han har gjort mot dem.
Så nå har vi emneknaggen MeToo.
Jeg føler at folk over hele verden har begynt å snakke om det.
Det føles fantastisk! Dette gjør meg så glad!
Jeg vet ikke hva hun heter. Det er bare en e-postadresse her.
"Jeg har tenkt på dette en stund, men siden du gir ut bok vil jeg si
at jeg skammer meg over at vi tilhører samme kjønn.
Mener du at du ikke har gjort noe galt?
Jeg ble oppdratt veldig strengt for å unngå slike situasjoner.
Og selv om det du sier er sant,
synes jeg synd på mennene du anklager. Du burde skamme deg."
"Statsministeren" av Noriyuki Yamaguchi
Hele verden går fremover
med MeToo-bevegelsen.
Men i Japan går vi bakover når det gjelder seksuell vold.
Over hele verden rapporterer media når det er mistanke om slike saker.
Mørklegging kan ikke tillates.
Etterforskningen er full av "svarte bokser".
Statsminister Abe,
visste du om denne etterforskningen?
-Sjefen for sikkerhetskommisjonen... -Nei, han er ikke på listen.
Jeg spurte statsministeren. Dette er trenering!
La meg svare.
Spørsmålet mitt var til statsministeren, ikke til deg!
-Det er meningsløst hvis ikke Abe svarer. -Statsminister Abe.
Medlem Yunoki, bruk sunn fornuft.
Som statsminister kommenterer jeg ikke
hva jeg vet eller ikke vet i individuelle saker.
Men jeg visste absolutt ikke utfallet av denne saken.
Journalist Yamaguchi voldtok Shiori Ito...
I boken sin omtaler Yamaguchi forholdet sitt til statsminister Abe.
De spiller golf, går tur og har vært venner i over 16 år.
Hallo! Hyggelig å møte deg. Jeg heter Shiori Ito.
-Du er berømt! -Jeg hørte at du sa navnet mitt.
-Jeg gikk tilfeldigvis forbi. -Kan jeg ta et bilde?
-Shiori! Jeg følger saken din på nettet. -Jeg skjønner.
-Jeg heier på deg. -Takk.
-Lykke til! -Tusen takk.
Når du ser henne på nært hold,
ser hun helt annerledes ut enn på bildene.
Det var vel ikke den Shiori som ble voldtatt?
-Jo. -Var det henne? Seriøst?
-Det forsto jeg ikke! -Hun er overalt på nettet.
Shiori? Gikk hun? Hvorfor sa du ikke at det var jenta som ble voldtatt?
Det minner meg på at det er seks måneder siden...
...siden jeg ble "den voldtatte jenta" for allmennheten.
Samtaler med mediekvinner i Harajuku.
Takk for at jeg fikk komme hit.
La oss sette i gang.
Shioris sak viser hvor vanskelig det er å snakke om seksuell vold,
bare det å protestere når noe er galt. Det japanske samfunnet må endres.
Det må også normen som gjør at man får negative kommentarer om MeToo.
Jeg underviser i journalistikkteori.
Det første jeg lærer dem er at man må granske makten.
Men vår journalistikk har ikke gransket makten som menn har.
Jeg har unngått å bruke skjørt på jobb
og lagt skjul på min feminine side, så folk ikke skal legge merke til meg.
Men de siste årene har jeg følt at det ikke er riktig.
Samfunnet kan ikke forandres hvis ikke både menn og kvinner endrer seg.
Alle vi som har jobbet innen media, kjenner til det.
Da jeg var mellom 20 og 30 år, opplevde jeg noe lignende.
Jeg følte at jeg ikke kunne fortsette som journalist hvis jeg sto fram.
Så jeg holdt kjeft.
Men da jeg leste Shioris bok,
angret jeg på at jeg ikke hadde tenkt på neste generasjon.
Det skammer jeg meg over.
Unnskyld, stemmen min er litt hes. Takk for at dere deler med oss.
Når jeg snakker, føler jeg alltid at jeg står her naken.
Men i dag føles det som om jeg er dekket av tepper.
Unnskyld.
Det er første gang jeg føler det. Så mange tepper at jeg ikke kan røre meg.
Å være her, med så erfarne bransjekolleger.
Og vite at dere føler det samme som meg.
Denne dagen har gitt meg mye håp.
Tusen takk, Shiori!
Japans rettssystem er så dårlig at FN mener at det må forandres.
Shioris straffesak ble henlagt, så nå går hun til sivilt søksmål.
Det blir en lang kamp, og kritikken mot henne kommer til å fortsette.
Jeg fikk en e-post fra sjefen for New York Times' Tokyo-avdeling.
Hun har endelig publisert saken om meg. Vi møttes for seks måneder siden.
De har ventet på en mulighet til å publisere den,
og nå var tiden inne, så de har nettopp gjort det.
Hittil er de det eneste medieselskapet
som har klart å få Yamaguchi i tale.
Det var det hun sa på telefonen for to uker siden.
Jeg leste nettopp artikkelen,
og plutselig så jeg pannen hans
da jeg bladde gjennom artikkelen.
Jeg fikk et panikkanfall.
Hvis bare ett bilde av ham får meg til å føle meg sånn,
hvordan skal jeg klare å sitte i retten
og se ham med mine egne øyne?
10. februar 2018
Forberedelsene til rettssaken begynner å ta seg opp.
-Vi må gå gjennom påstandene deres. -Hva som er sant og hva som ikke er det.
De har skrevet sin versjon av sannheten ned til minste detalj.
Vi må gå gjennom alt, del for del.
Overskriftene blir: "Fullstendig motbevist av den anklagede."
Vi må kjempe mot det ved å forberede hovedbevisene våre.
Ellers kommer vi til å fremstå svake.
Det jeg innså var...
Min eneste motivasjon for å snakke om dette, å leve og gjøre dette...
...kommer av at jeg er journalist.
Jeg ser på det som noe som skjedde med noen andre.
Og da jeg ble den personen, visste jeg ikke hvordan jeg skulle holde ut.
Jeg innså...
...at jeg ikke har tatt tak i meg selv.
Jeg vil møte personen fra Justisdepartementet.
Ja, Sufian.
Det handler ikke bare om seksuell vold.
Det er et maktproblem. Maktmisbruk.
Vi kan alle være ofre,
gjerningsmenn eller observatører.
Du kjenner til historien med direktør Qiangdong.
Hun sa at vennene hennes ikke ville presse henne, fordi det blir for mye.
Jeg bare løper av gårde, klarer ikke å stoppe.
Jeg vil ikke konfrontere meg selv.
23. mars 2019
Yamaguchi har saksøkt meg for 130 millioner yen for ærekrenkelse.
Jeg er sikker på at dere alle er opprørte over Yamaguchis søksmål.
I dag begynner vi "Åpne den svarte boksen" for å støtte Shiori i hennes rettssak.
La oss alle støtte henne.
Beklager, jeg glemte hva jeg skulle si.
Jeg visste faktisk ikke om jeg klarte å komme hit i dag.
For et par uker siden klarte jeg ikke å bevege meg på to dager.
Hendelsen fant sted rundt denne tiden for fire år siden.
Jeg innså at jeg ikke hadde sett kirsebærblomstene på fire år.
Jeg hadde vært utenlands, så jeg spurte vennene mine om vi kunne gå og se.
Men så lurte jeg på hvorfor jeg var så nervøs.
Jeg innså at hendelsen fant sted mens de blomstret.
Etter det orket jeg ikke å se kirsebærblomster.
Det fikk meg til å innse
at disse minnene kan utløses når som helst.
Det er så mange av oss som lever med denne smerten.
Mamma, pappa...
Takk for alle årene dere oppdro meg.
Jeg føler meg skikkelig stakkarslig.
Men hvordan skal jeg holde ut denne smerten?
Jeg vet ikke lenger.
Jeg har blitt velsignet med mange muligheter og levd et lykkelig liv.
Men til tross for det,
kan jeg ikke leve det livet jeg har fått.
Alle har et udyr i seg, men mitt tok ikke knekken på meg.
Jeg har kommet så langt, og jeg er klar til å kjempe mot ham.
Faren min ringte meg i dag.
I morgen skal han ta fri fra jobben for å komme hit.
Jeg vil ikke tenke på hvordan det føles for ham å komme til retten.
Ikke tenk på det!
Jeg lurer på hvordan det føles.
Skal du lese dette?
-Det viktigste er vitnemålet mitt. -Her?
-Må du lese det opp? -Ja, men jeg har gjort det mange ganger.
-Må du memorere det? -Jeg må kunne det ordentlig.
Da skal jeg lese det.
Skal vi begynne?
"Jeg sendte e-post til tiltalte 25. mars 2015
og spurte om det var noen ledige stillinger.
Som journalist ville jeg jobbe med samfunnsproblemer,
men i Washington skulle jeg skrive om politikk.
Jeg ville uttrykke bekymringen min for det på møtet vårt.
Da jeg kom dit, viste det seg til min overraskelse å være en middag for to.
Det føltes feil, og jeg visste ikke hvordan jeg skulle tolke situasjonen.
Plutselig følte jeg meg svimmel og gikk på toalettet.
Jeg har ingen minner etter det, før jeg våkner på et hotellrom."
-Går det bra? -Ja, bare litt...
-Vil du ha en pause? -Det går bra.
"Jeg våknet med intense smerter i underlivet.
Jeg visste ikke hvor jeg var eller hvem som lå oppå meg.
Jeg prøvde å dytte ham vekk, men han var for sterk, og jeg fikk panikk.
Jeg sa at jeg måtte på toalettet, og han flyttet seg endelig.
Jeg løp inn og låste døren.
I speilet så jeg at brystvorten min blødde og at jeg hadde blåmerker.
Jeg husket ingenting av hva som hadde skjedd, så jeg ble livredd.
Jeg måtte roe meg ned, finne klærne mine og komme meg vekk derfra.
Da jeg åpnet døren, grep han tak i armen min og tvang meg ned på sengen.
Ansiktet mitt ble presset mot sengeteppet.
Jeg fikk ikke puste og trodde at jeg skulle dø.
Tiltalte sa: 'Jeg liker deg. Du kan komme til Washington. Du er godkjent.'
For ham var jeg bare en liten ting. Jeg følte meg maktesløs.
Jeg spurte hvor undertøyet mitt var. Han ville beholde det som en suvenir.
Jeg kjente hvordan jeg mistet all kraft og at kroppen føltes liten.
Da jeg ba om å få undertøyet, sa han:
'Nå er du som et søtt, hjelpeløst barn', og ga det tilbake."
Denne kan ikke kneppes igjen.
Det får bare være.
Det er lang kø. Vennligst vent.
8. juli 2019 Kryssavhør i Tokyos tingrett.
Jeg har blitt frabedt å ta opptak inne i rettssalen.
-Du klarte deg bra. -Ja.
Vi er stolte.
Blikkene våre møttes.
Han satt bak advokatene mine.
Da jeg stirret på ham, så han på meg.
Øynene hans sa: "Hva vil du?", og så vendte han bort blikket.
"Jeg er fortsatt her", det ville jeg at han skulle vite.
"Jeg hører på deg. Alt avhenger av deg."
Jeg er så glad for at jeg ikke ba om en skjermvegg.
Selv om jeg kommer til å få nye mareritt.
Men at jeg ikke fikk panikk da jeg så ham, styrket selvtilliten min.
Du klarte et hinder.
Nå kan jeg håndtere skjegg. Skjegg og skallethet.
6. oktober 2019
I morgen er det den siste høringen i sivilsaken min.
Jeg fikk en e-post fra en portier på Sheraton hotell.
Han husker kvelden veldig godt.
Han anmeldte det til politiet, men hotellet tvang ham til å tie.
-Han husker mange detaljer. -Kjempebra!
Da jeg gikk ut av drosjen,
gikk jeg bort fra inngangen og prøvde å komme unna.
Det hørtes også ut som om jeg jamret høyt.
Jeg var så beruset at jeg ikke lot til å være ved bevissthet.
-Det er et viktig vitnemål. -Det tror jeg også.
Men advokaten min, Murata, vil ikke utsette rettssaken.
Det er nemlig en risiko for at dommerne ombestemmer seg.
Som advokat tror jeg ikke det er grunn nok til å utsette rettssaken.
Det som bekymrer meg mest, er at hotellet skal hindre ham i å vitne.
"Man må spørre seg hvorfor han vil snakke nå."
Dette tror jeg ikke på, men...
"Kan han være knyttet til Yamaguchi?
Vi må være skeptiske."
Den første rettssaken er avgjørende. Livet ditt står på spill.
-Hallo? -Hallo, snakker jeg med Chikuba?
-Ja. -Shiori Ito her. Takk for tiden din.
-Bare hyggelig. -Kan du snakke nå?
Jeg vil spørre deg om noe. Det du skrev i dag
inneholder viktige, nye beviser.
Så jeg vil gjerne bruke det i retten.
Men vi må si at det er en forklaring fra portieren som jobbet da.
Hvis vi sier det i retten...
Det er en offentlig høring,
så media og andre på stedet vil høre det.
Det kan skape gi deg problemer.
Men jeg spør deg nå,
for i morgen er min eneste sjanse til å informere dommerne om saken.
Er det noe av det jeg har sagt
som du er bekymret for?
Jeg vil gjøre alt for å hjelpe deg.
Du får lov til å avsløre navnet mitt.
Ingenting kan måle seg med den lidelsen du har måttet tåle.
Jeg bekymrer meg ikke for noe. Vær så god og bruk navnet mitt.
Jeg er villig til å vitne selv, hvis hotellet prøver å hindre meg.
Som jeg sa tidligere...
Straffen for seksualforbrytelser er for mild.
Jeg har alltid ment at det er feil.
Jeg hadde aldri trodd at jeg skulle få denne muligheten.
Jeg vil at du skal være glad for at jeg jobbet den kvelden.
Det er jeg også glad for.
Man tar for lett på slike forbrytelser.
-Tusen takk. -Ingen årsak.
Jeg er så takknemlig for besluttsomheten din.
Jeg setter virkelig pris på det. Takk.
-Pass på deg selv. Ha det. -Ha det.
18. desember 2019
Dagen for domsavsigelsen i Tokyos tingrett
Med søksmålet sitt ville Shiori bryte opp den svarte boksen.
Det er ikke bare en persons problem, men et samfunnsproblem.
I dag får vi endelig en dom.
Voldtekt er en mors verste mareritt.
Etter pressekonferansen
var hele familien, selv søsknene hennes, imot den.
Jeg håper på en positiv dom, så familien kan samles igjen.
SEIER
Vi vant! Takk, alle sammen!
Der er hun!
Gratulerer!
Kan dere fortelle hvordan det føles?
Ærlig talt vet jeg ikke hva jeg føler.
Men da jeg kom ut, fikk jeg en klem av vennen min.
Det er en slags avslutning.
Men seieren betyr ikke at det som skjedde, forsvinner.
Jeg må fremdeles...
...finne ut hvordan jeg skal håndtere arrene mine. Dette er ikke over.
Dette er en milepæl, men det er så mye igjen å gjøre.
La oss sammen tenke på hver og en av dem.
Det jeg ser for meg i dag, er noe helt annet enn før. Takk, alle sammen!
Mine damer og herrer, ønsk Mr. Yamaguchi velkommen på scenen.
Du har tydelig hevdet at du ikke har gjort noe ulovlig.
Men når du ser tilbake på den kvelden, er det noe du angrer på?
Er det noe du skulle ønske at du hadde gjort annerledes?
Begikk du noen feil, selv om du kanskje ikke brøt loven?
Jeg vil være tydelig på at jeg ikke begikk noen forbrytelse.
Det er det viktigste for meg.
Men hvis jeg skal omtale noe annet enn det rent juridiske,
kan det føre til misforståelser.
Hvis jeg sier at jeg angrer, kan en journalist tolke det som noe ulovlig.
Men jeg angrer virkelig på det som skjedde.
Hun har lidd mye.
Hun har fått så mye...
...PTSD. Det har jeg også, så det er en veldig beklagelig hendelse.
Og jeg angrer på mye på et etisk plan.
Men jeg må likevel hevde at jeg ikke gjorde noe ulovlig.
Er det et godt nok svar?
Jeg skal oversette de viktigste punktene...
Yamaguchi anket dommen. Mine juridiske kamper fortsatte.
Løgner!
Du tjener penger på andres ulykke!
Hvordan våger du? Du oppfører deg som et idol!
Etterforsker A beholdt jobben i Tokyo-politiet.
Portieren fikk beholde jobben på Sheraton.
Nakamura, som avbrøt arrestasjonen,
ble sjef for Japans nasjonale politi.
8. juli 2022
ble tidligere statsminister Abe skutt under et valgmøte.
Yamaguchi var den første som rapporterte om dødsfallet hans.
Samme dag opprettholdt høyesterett min seier i tingretten.
Denne sangen igjen!
Hva skjer?
Håret ditt!
Det tok lang tid.
Jeg var 25, og nå er jeg 33!
Det er slutten på en æra.
-En æra? -Det er jo det!
Du klarte det.
Dedisert til alle i samme situasjon.
Tekst: Janne Sørgulen www.junefirst.tv