Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫וקהילת הלהטב"ק,‬
‫קבלו בבקשה את האחד, היחיד…‬
‫תרימו ידיים באוויר כאילו פשוט לא אכפת לכם‬
‫לכבוד האחד והיחיד,‬
‫אודום טפאניש!‬
‫תודה רבה.‬
‫אוקיי, תודה רבה.‬
‫"מי שטוב לו ושמח כף ימחא"‬
‫כשמישהו עולה לבמה‬
‫ואנשים צורחים ומוחאים כפיים,‬
‫האדם הזה בטח מפורסם למדי.‬
‫אז אני יודע שאני מפורסם.‬
‫למען האמת, אני יודע שאני מפורסם.‬ ‫אני די פופולרי.‬
‫אבל אם הייתם מבקשים ממני לדרג את זה במספר?‬ ‫אין לי מושג.‬
‫אין לי מושג, כי אין מידות לתהילה‬
‫כמו שדציבלים מודדים רעש.‬ ‫אני לא יכול לדעת כמה אני מפורסם.‬
‫סלבריטאים, שחקנים וזמרים‬ ‫יודעים כשהם יוצאים החוצה,‬
‫ואנשים מבקשים מהם תמונות וחתימות.‬
‫הם יודעים שהם מפורסמים,‬ ‫אבל הם לא יודעים כמה.‬
‫הבנתי כמה אני מפורסם‬
‫כשוויניז' לרטרטאנאצ'אי‬
‫התקשר אליי והזמין אותי לשחק כדורגל.‬ ‫אתם מכירים אותו, נכון?‬
‫הוא ארגן את המשחק‬ ‫בין ליברפול למנצ'סטר יונייטד. אוקיי.‬
‫זאת הייתה הפעם השישית שהוא התקשר.‬ ‫אמרתי שאני לא יכול לבוא,‬
‫כי הוא היה בבאנג פא-אין,‬ ‫ואני הייתי בבאנג קאפי.‬
‫זאת נסיעה ארוכה.‬
‫עד שהייתי משחק וחוזר, כבר היה מאוחר.‬
‫אמרתי לו, "אני עסוק.‬
‫"כואבות לי הברכיים. עברתי ניתוח.‬
‫"לא שיחקתי מאז התקופה שלי כנזיר…"‬
‫אבל הוא התקשר אליי שוב לילה אחד,‬ ‫בפעם השישית.‬
‫"בוא נלך לשחק כדורגל."‬
‫כרגיל, המצאתי תירוץ.‬
‫"אני מצייר עכשיו, אין לי זמן."‬
‫"תבוא, לא תתחרט. מחר בשעה ארבע."‬
‫"מי משחק? אני לא רוצה לבוא.‬ ‫אין לי אפילו נעליים."‬
‫"ג'קסון וואנג."‬
‫"לשחק עם ג'קסון וואנג? אתה בטוח?"‬
‫"כן, הוא בכפר.‬ ‫הוא אוהב לשחק כשיש לו זמן פנוי."‬
‫"הוא באמת יבוא?"‬
‫בשלב הזה כבר הייתי מוכן לנסוע לבטונג.‬
‫זה ג'קסון וואנג, לעזאזל!‬
‫אתם הייתם צריכים לקנות כרטיס,‬
‫במחיר יקר, ולנסוע עוד יותר רחוק‬ ‫כדי לראות אותו.‬
‫אחיינית שלי, רטסאמי, היא מעריצה שרופה.‬
‫היא שילמה אלפים כדי לראות אותו מרחוק,‬ ‫כאילו הוא נקודה,‬
‫ולי הייתה הזדמנות לשחק איתו באותה קבוצה.‬
‫אז הלכתי.‬
‫מוקדם בבוקר הלכתי לקנות נעליים,‬
‫ואז הוא אמר לי שזה אירוע לאח"מים מיוחדים.‬
‫זה רק למעגל הפנימי.‬
‫הרגשתי מיוחד, אתם יודעים?‬ ‫אז תכננתי לנהוג בעצמי.‬
‫אבל אחיינית שלי, רטסאמי,‬
‫סידרה את השיער שלה בבוקר.‬
‫היא הגיעה לבושה יפה ואמרה,‬ ‫"בבקשה, אפשר לבוא איתך? בבקשה!"‬
‫"לא, זה משחק פרטי."‬
‫"בבקשה, אני רק רוצה לראות את ג'קסון וואנג.‬ ‫כשראיתי אותו פעם, הוא היה ממש רחוק."‬
‫אמרתי, "אני לא יודע כמה תוכלי להתקרב.‬
‫"שומרי הראש שלו קשוחים."‬
‫שמעתם עליהם, נכון? הם חוסמים הכול.‬
‫"בבקשה? אני אצפה מחוץ לגדר. בבקשה!"‬
‫אז נתתי לה לנהוג.‬
‫כשהגענו למקום,‬
‫המגרש היה ברויאל סיטי אווניו,‬
‫היו שם המון שומרי ראש,‬
‫כאילו החדשות התפשטו.‬
‫מאות מעריצים חיכו מחוץ לגדר‬
‫כדי לראות לרגע את ג'קסון וואנג.‬
‫חשבתי לעצמי‬
‫שיהיה אכזרי להשאיר אותה בחוץ,‬
‫אז אמרתי, "רטסאמי, אני אכניס אותך".‬
‫זה הייתי אמור להיות רק אני.‬
‫היא שאלה, "איך נעשה את זה?"‬
‫"אם ישאלו, את המעסה שלי."‬
‫"אבל אני לא יודעת לעשות מסאז'."‬
‫"טוב, תצטרכי לדעת.‬
‫"אם יהיה לך מזל,‬ ‫לג'קסון יהיה כיווץ שרירים,‬
‫"ותוכלי לעשות לו מסאז' במפשעה."‬
‫פתאום הייתה לה מוטיבציה להיכנס.‬
‫שומר שאל אותי מי אני.‬ ‫"אה, אתה 'נוז'. ומי זאת?"‬
‫"היא המעסה שלי."‬
‫'לכו לאזור האח"מים.'‬
‫חנינו באזור האח"מים.‬
‫אמרתי, "תסחבי את הציוד שלי.‬ ‫גם את הנעליים. ככה תיראי כמו המעסה שלי".‬
‫הלכנו בערך 15 מטר‬
‫והגענו לאולם התעמלות עם קירות זכוכית,‬ ‫כמו באולם הזה. נכנסנו.‬
‫ג'קסון וואנג היה שם‬ ‫ורקד מואי תאי עם טוני ג'ה.‬
‫ראיתם את הקליפ בטיקטוק?‬ ‫הם רוקדים, והוא מסתובב אליי.‬
‫ואז טוני ג'ה מראה לי את המקום.‬
‫אחיינית שלי הייתה ממש קרובה.‬ ‫היא לא תיארה לעצמה!‬
‫בדרך כלל היו אומרים לה,‬ ‫"לכי לשם. צאי החוצה.‬
‫'לכי אחורה. את לא אח"מית.'‬
‫אבל עכשיו זה היה, "בואי, בואי איתנו".‬
‫ג'קסון וואנג עמד ממש שם, והיא…‬
‫אמרתי לה, "צלמי תמונה עם הטלפון שלך".‬
‫"דוד,‬
‫"יש לי חולשה בידיים."‬
‫אף פעם לא ראיתי‬ ‫מישהו עם חולשה פתאומית בידיים.‬
‫"יש לי חולשה בידיים."‬
‫"לא יכולה להיות לך חולשה עכשיו.‬ ‫זאת ההזדמנות שלך."‬
‫"הוא…‬
‫"וואו."‬
‫"קדימה, צלמי תמונה."‬
‫"אני לא רוצה להטריד אותו."‬
‫"זה לא הזמן!"‬
‫בסופו של דבר,‬
‫הוא סיים לרקוד עם טוני ג'ה,‬ ‫ולקחו אותנו להחליף בגדים.‬
‫הלכתי אחרי ג'קסון וואנג‬ ‫ונכנסנו לחדר ההלבשה,‬
‫שם היו כל מיני דוגמנים ושחקנים‬
‫מהדור החדש.‬
‫ממה שאני זוכר, גולף פיצ'איה היה שם,‬
‫וגם קהם האסווי.‬
‫כולם היו בגובה 1.75 מטר לפחות, עם עור יפה,‬
‫והם החליפו חולצות. היו שם המון אנשים.‬
‫אוט פרומטה זיהה אותי. "היי, נוז."‬
‫אמרתי לו שלום והלכתי לשבת איתם.‬
‫היו שם ספסלים וגופיות, גרביים מסודרות.‬
‫הוצאתי את הנעליים שלי‬ ‫ולבשתי ערכת בגדים שחורים,‬
‫כי ג'קסון וואנג היה בקבוצה השחורה.‬ ‫אז לבשתי אותם.‬
‫ואז אוט אמר לי, "אתה בקבוצה השנייה".‬
‫"מה? אני לא… לא הבנתי."‬
‫"זאת הקבוצה שלך."‬
‫נחשו מי היה בקבוצה השנייה.‬ ‫ויניז' לרטרטאנאצ'אי.‬
‫ויניז' הכיר לי בחור אחר.‬ ‫"זה השגריר הנפאלי."‬
‫השגריר הנפאלי. בחור ממש זקן.‬
‫"ולידו יושב אחיין של מלך בהוטן."‬
‫האחיין של המלך ג'יגמה.‬ ‫לא ידעתי איך להתנהג.‬
‫הנה ג'קסון וואנג,‬ ‫הנה האחיין של המלך ג'יגמה.‬
‫שאקוד קידה? מה אני אמור לעשות‬ ‫כשאני מוסר לו את הכדור?‬
‫"הוד מעלתך, קח בבקשה את הבעיטה החופשית"?‬
‫לא ידעתי איך להתנהג.‬
‫ולא רציתי להיות בקבוצה הזאת.‬
‫באתי כדי לשחק עם ג'קסון וואנג.‬
‫רציתי למסור לו, אתם מבינים?‬ ‫להתקרב אליו קצת, לדבר.‬
‫להיות איתו בקבוצה,‬ ‫לשים ידיים ביחד לפני שאנחנו מתחרים.‬
‫זה היה יכול להיות כבוד. אבל לעזאזל!‬
‫הייתי בקבוצה עם האיש הזקן.‬ ‫ואתם יודעים איפה שיחקתי? הייתי חלוץ.‬
‫התפקיד של חלוץ הוא להבקיע שערים.‬
‫ג'קסון וואנג היה חלוץ בקבוצה השחורה.‬
‫היינו כל כך רחוקים.‬
‫כל המשחק ראינו זה את זה רק מרחוק.‬
‫לא שיחקתי המון זמן.‬
‫התכווצו לי השרירים אחרי חמש דקות.‬
‫השעה הייתה 16:00, והיה נורא חם.‬
‫היה לי קשה, אבל היו מעריצים באצטדיון,‬ ‫חוץ מאלה שחיכו בחוץ.‬
‫היו בערך 100 אוהדים באזור האח"מים.‬
‫הם באו עם השחקנים התאילנדים,‬ ‫למשל המנהלים של השחקנים‬
‫והמנהלים של הקבוצה הזרה.‬
‫היו בערך 100. הם היו ליד המגרש,‬
‫מאחורי שורה של שיחים.‬
‫אסור היה להם לעבור את הקו הלבן.‬
‫הם בחוץ, עם מצלמות ועדשות.‬
‫עדר שלם.‬
‫שיחקתי חמש דקות, וביקשתי שיחליפו אותי.‬
‫לא הייתי מסוגל. כבר לא היה לי אכפת,‬ ‫כי לא יכולתי לראות אותו.‬
‫רציתי ללכת משם.‬ ‫אבל לקבוצה של הבחור הזקן לא היו מחליפים.‬
‫סתם הסתובבתי במגרש.‬ ‫לא יכולתי להתרכז במשחק.‬
‫רציתי שמשייה.‬
‫מה לעזאזל עשיתי שם?‬
‫המשחק לא שודר.‬
‫אם היו שם מצלמות טלוויזיה, הייתי…‬
‫אבל אף אחד לא ראה. נראיתי נורא.‬
‫בסוף כבר לא עמדתי בזה,‬ ‫הייתי חייב לצאת. היה כל כך חם.‬
‫לא היו עצים ליד המגרש, אז הייתי צריך ל…‬
‫היה שם אולם התעמלות. עמדתי בצל.‬
‫ואז הבנתי כמה אני מפורסם.‬
‫מעריצים עמדו ליד השיחים‬ ‫כדי לצפות בג'קסון וואנג.‬
‫והם הסתובבו והסתכלו עליי,‬ ‫שעמדתי במרחק עשרה מטרים מהם.‬
‫הלכתי מהמגרש לשיחים.‬
‫"היי! היי, אתה.‬
‫"זה נוז! בואו נצטלם איתו!"‬
‫שניים או שלושה מהם ניגשו אליי.‬
‫מישהו צעק, "רוצים תמונה איתו?"‬
‫"כן, בטח."‬
‫זה כמה אני מפורסם.‬
‫מפורסם ברמה של, "כן, בטח".‬
‫בחיי!‬
‫זה היה כמו סכין‬
‫שחודר לי ללב.‬
‫כבר נראיתי קשוח במכנסי כדורגל קצרים,‬ ‫עם הרגליים העקומות והעור הכהה והמוכתם שלי,‬
‫ואז…‬
‫"כן, בטח." והם באו וצילמו תמונות.‬
‫הם צילמו כדי להרוג אותי.‬
‫כשהמשחק נגמר, לקחו אותנו חזרה לחדר ההלבשה‬
‫כדי להתקלח.‬
‫הייתי בין הראשונים לצאת מהמגרש.‬ ‫ג'קסון וואנג והקבוצה שלו היו מאחוריי.‬
‫כולם נראו ממש טוב.‬
‫לא היה לי אומץ להצטרף אליהם.‬
‫הלכתי לפניהם.‬
‫אני זוכר את זה בבירור.‬ ‫שלושה אנשים בחולצות כהות‬
‫ניגשו אליי.‬
‫"נוז?"‬
‫הם היו בגילי, כאילו גדלנו יחד.‬
‫כאילו הם היו בהופעות הראשונות שלי.‬
‫"אנחנו יכולים לצלם תמונה, בבקשה?"‬
‫בחיי, כל כך שמחתי שמישהו רוצה תמונה.‬
‫אמרתי להם, "חכו שנייה, אני חייב להשתין".‬
‫לא יכולתי להתאפק יותר.‬
‫"אני רץ לשירותים, וכבר אחזור."‬
‫אז הלכתי להשתין.‬
‫נכנסתי.‬
‫ג'קסון וואנג והקבוצה שלו היו שם.‬
‫הם התלבשו.‬
‫אם הייתי יוצא בשביל התמונות,‬ ‫הייתי מפספס את ג'קסון וואנג בלי חולצה.‬
‫אם אתם הייתם בחדר הזה,‬ ‫עם ג'קסון וואנג בלי חולצה, הייתם יוצאים?‬
‫רציתי להישאר ולראות. כולם החליפו בגדים.‬
‫לכולם היו ריבועים בבטן, כמובן.‬ ‫אבל ההילה שלהם, הזוהר שלהם…‬
‫כבר ראיתי אנשים עם עור יפה,‬ ‫אבל עור זוהר כזה לא רואים לעיתים קרובות.‬
‫ג'קסון וואנג כנראה‬ ‫אוכל נורות נאון לארוחת ערב.‬
‫פשוט היה בו משהו.‬
‫השחקנים והחבר'ה המבוגרים התקלחו והתלבשו.‬
‫הסתובבתי מול התא של ג'קסון וואנג,‬
‫בתקווה להציץ בו לרגע.‬
‫באמת. כדי שיהיה לי סיפור לספר לנכדים שלי.‬
‫אוקיי, בואו נגיד שסיימתי את ענייניי.‬
‫סיימתי והלכתי,‬
‫כמו שהבטחתי,‬
‫כי אני אדם מבוגר. יש לי מילה.‬
‫יצאתי החוצה,‬
‫והיו שם מאה אנשים שחיכו בחוץ‬
‫שג'קסון וואנג יתקלח.‬
‫אני…‬
‫יצאתי החוצה.‬
‫שומרי הראש ניגשו אליי.‬
‫"נוז, את מי אתה מחפש?"‬
‫"כן, שלושה אנשים, בערך בגילי.‬
‫"הם רצו תמונה,‬ ‫אבל הייתי צריך ללכת לשירותים קודם."‬
‫"אתה מחפש שלושה אנשים?"‬ ‫הוא לחש לתוך הצווארון שלו.‬
‫למה שומרי הראש האלה‬ ‫אוהבים לדבר לתוך הצווארונים שלהם?‬
‫יש אנשים שדיברו לתוך השרוולים שלהם.‬
‫"אל תדאג, אני אמצא אותם."‬
‫"מי רצה תמונה עם 'נוז'?"‬
‫ואתם יודעים מה?‬
‫הייתה דממה.‬
‫מוחלטת.‬
‫משכתי לו בחולצה. "לעזאזל.‬
‫"אל תעשה את זה, אידיוט. זה…‬
‫"אין לי איפה להתחבא, חתיכת מזדיין."‬
‫כשהוא הבין שאני נבוך,‬
‫הוא צעק יותר חזק.‬
‫"היי, כולם!"‬
‫שיט.‬
‫"מי רוצה תמונה עם נוז?"‬
‫דממה.‬
‫זה קרה מול כולם. זה היה כל כך מביך!‬
‫דממה.‬
‫ומתוך הדממה, מישהו צעד קדימה.‬
‫"שיהיה, למה לא?"‬
‫פאק.‬
‫אני ברמה של "כן, בטח",‬
‫מפורסם ברמת "שיהיה".‬
‫עד כדי כך אני מפורסם בימינו.‬
‫הרגשתי כאילו איבדתי את כל הביטחון שלי.‬
‫לחלוטין. נכנסתי למכונית שלי‬ ‫כדי לנסוע הביתה.‬
‫בדרך כלל יש אפטר-פארטי,‬ ‫אבל לא רציתי להישאר.‬
‫אנחנו מקאסטות שונות.‬
‫נכנסתי רק לשנייה,‬
‫והחבר'ה החתיכים עם העור היפה‬ ‫דיברו בשפה מערבית.‬
‫הרגשתי שאני לא שייך.‬
‫באמת, אם היו לנו קאסטות,‬ ‫הם היו בקאסטה השולטת,‬
‫ואני בקאסטה של אלה שלא נוגעים בהם.‬
‫אז נכנסתי למכונית כדי לנסוע הביתה.‬
‫רטסאמי נהגה, והיא שרקה ושרה שירים.‬
‫כלבה.‬
‫הייתי כל כך מדוכא.‬
‫איבדתי את הביטחון שלי.‬
‫הרגשתי… באמת שככה הרגשתי. הייתי הרוס.‬
‫הרגשתי מיושן.‬
‫אני אדם מיושן.‬
‫לא הייתי צריך לבוא, לעזאזל.‬
‫בזמן שהרגשתי פגוע,‬
‫עוד דברים המשיכו לקרות.‬
‫כשאנשים מבקשים לראיין אותי‬
‫לאיזה עמוד אינטרנט או לאוניברסיטה,‬
‫הם אוהבים לשאול,‬
‫וזאת בדרך כלל השאלה האחרונה,‬
‫"לסיום, יש משהו שאתה רוצה לומר לדור החדש?"‬
‫אני?‬
‫מישהו כמוני?‬
‫מה אני יכול להגיד לדור החדש? אני מיושן.‬
‫מי הם?‬
‫אלה האנשים מהדורות אחריי. הם חדשים, נכון?‬
‫אני מדור ה-X.‬
‫אחריי יש את‬
‫Y, Z,‬
‫אלפא, נכון?‬
‫לפני כן יש את דור הבייבי בום.‬
‫מי מדור הבייבי בום? פריות.‬
‫יש את פריות, פראוויט,‬
‫בירד ת'ונגצ'אי.‬
‫בדור ה-X‬
‫יש את‬
‫דוד פול,‬
‫ושמאן פלא.‬
‫תראו, זה המצב של הדור שלי.‬
‫בדור ה-Y יש את‬
‫נונט טאנונט,‬
‫גאן נאפאט‬
‫ואת בלה. היא מדור ה-Y.‬
‫בלה היא מדור ה-Y.‬
‫יש גם את בוקיליון.‬
‫אחר כך‬
‫יש את דור ה-Z,‬
‫עם 4EVE, נכון? 4EVE.‬
‫דור האלפא אלה הילדים של הסלבריטאים.‬
‫הילדים של סאייפה, של צ'ומפו ושל אחרים.‬
‫אז תחשבו, לאנשים מהדור הבא,‬ ‫כלומר מהדור שבא אחריי,‬
‫מה יכולתי להגיד?‬
‫אתם יודעים איך גדלנו בדור ה-X?‬ ‫אוקיי, דורות מאוחרים יותר כמו Y,‬
‫בואו נפשט את זה,‬
‫אתם גדלתם‬
‫כשאתם אוכלים חלב מרוכז משפופרות.‬
‫אכלתם אותו כל חייכם, הוא הגיע בשפופרות.‬
‫אבל לדור ה-X לא היה דבר כזה. לא היה לנו.‬
‫הדור שלי אכל חלב מרוכז‬
‫רק מפחיות שימורים.‬
‫פחיות.‬
‫וכדי לשתות חלב מפחית,‬
‫היית צריך לפתוח אותה כאילו אתה שרברב.‬
‫היית צריך המון כלים כדי לפתוח את הפחית.‬
‫סכין, סכין קצבים, פטיש, מברג.‬
‫היה מאוד קשה לעשות את זה לבד.‬
‫כמובן שהיו פותחנים בזמנו.‬
‫הם נראו כמו הקלשון של שיווה.‬
‫אבל 95 אחוז מהם היו חלודים.‬
‫הם היו רעועים ובלויים.‬
‫חלקים מהם בלטו החוצה מכל מקום.‬
‫אני לא יודע מה התכלית שלהם,‬ ‫אבל הם חסרי תועלת!‬
‫אי אפשר היה לפתוח שום דבר,‬ ‫אפילו לא פחית דגים משומרים.‬
‫הייתי צריך לגנוב את סכין הקצבים של אימא‬ ‫ולהשתמש בקצה החד.‬
‫אם היא הייתה רואה אותי,‬ ‫היא הייתה כועסת שהרסתי לה את הסכין.‬
‫ואני…‬
‫כשאני… היה מאוד קשה לעשות את זה לבד.‬
‫היית שם אותה בין הרגליים…‬
‫ודופק עליה. היית מזיע.‬
‫אם הצלחת לעשות חור, חלב היה יוצא?‬ ‫-לא.‬
‫היית צריך לעבוד גם על הצד השני.‬
‫לעשות עוד חור בצד השני.‬
‫אחר כך,‬
‫רצית לשפוך קצת חלב על מקלון לחם מטוגן‬
‫ולאכול אותו עם "אובאלטין",‬ ‫אבל האם הוא יוצא?‬
‫לא! מה עושים?‬
‫נושפים עליה.‬
‫אם הייתה אז קורונה, כולנו היינו מתים.‬
‫יותר מזה, אחרי שאכלת מהחלב,‬
‫אף אחד לא היה יכול‬ ‫לסיים את הפחית בפעם אחת.‬
‫היה צריך לאחסן אותה. אבל איך?‬
‫היית צריך לשים אותה על צלחת מלאה במים.‬
‫צלחת עם מים.‬
‫אבל אז הפחית נהיית לחה.‬
‫היא מחלידה.‬
‫הקצה שממנו היה יוצא החלב‬
‫היה מתייבש ונראה כמו פריחת הרפס.‬
‫כאילו יש לו הרפס.‬
‫ואז הוא כבר לא היה מעורר תיאבון.‬ ‫התווית נהיית רכה.‬
‫כן, ככה חיינו.‬
‫מה אני יכול ללמד אתכם, אנשים צעירים?‬
‫זה מה שאני יודע.‬
‫כשהייתי ילד, איך גדלתי?‬ ‫אימא שלי רצתה שיהיו לי גבות עבות.‬
‫פרח אפונת הפרפר.‬
‫לא היו לנו תוספי מזון.‬
‫לא היה ויטמין E לצמיחת שיער.‬
‫פרח אפונת הפרפר.‬
‫ילדים בדור X‬ ‫מרחו פרח אפונת הפרפר על הגבות.‬
‫הגבות של שינצ'אן עדיין נראו טוב יותר.‬ ‫מרחנו את זה בלי שום צורה.‬
‫זה עבד?‬
‫חקרו את העניין, זה לא עובד.‬ ‫הפרחים לא השפיעו על הגבות.‬
‫אם הם היו משפיעים, היה צריך קעקועי גבות?‬ ‫למה שאנשים יציירו עליהן?‬
‫הודים ולטינים לא צריכים להשתמש בזה,‬
‫והגבות שלהם עבות.‬
‫ככה גדלתי.‬
‫ואפילו עוד לא דיברנו על גשר אף גבוה יותר.‬
‫בזמנו, כשאנשים מערביים התחילו להגיע,‬ ‫אימהות רצו שלילדיהן יהיה אף גבוה יותר,‬
‫אז הן משכו להם באף.‬
‫כולן בשכונה עשו את זה.‬
‫אבל אימא שלי לא קיבלה את כל המידע קודם.‬
‫בדרך כלל צריך למשוך מהגשר לקצה,‬
‫אבל אימא שלי התחילה בקצה.‬
‫ככה קיבלתי את הדבר הזה.‬ ‫את מי אני יכול לתבוע?‬
‫היה גם מיתוס על חזרת.‬
‫כן, חזרת.‬
‫במקום ללכת לרופא,‬
‫הלכתי למומחה לרפואה סינית מסורתית.‬
‫מה הוא עשה?‬
‫הוא כתב "טיגריס".‬
‫הייתה לי חזרת, והוא כתב "טיגריס".‬
‫בסגול. הוא כתב "טיגריס".‬
‫ממש רציתי לדעת למה,‬
‫אז שאלתי אחד. שאלתי את המקורי.‬
‫הוא אמר שהסינים מאמינים‬ ‫כשיש לנו חזרת, אנחנו כמו חזירים.‬
‫זה נקרא סנטר של חזיר. הוא כמו של חזיר.‬
‫כותבים "טיגריס"‬
‫כדי להפחיד את החזיר.‬
‫שמעתם פעם על דבר כזה?‬
‫לעזאזל.‬
‫וכשהיו לנו כיבים בפה כילדים,‬
‫לקחו אותנו למרוח תרופה לפה במטוש.‬
‫כשהיו לנו בעיות בפה,‬
‫היו מורחים לנו תרופה עם מטוש.‬ ‫היו מורחים שם איזו תרופה סגולה.‬
‫היא לא נשארה בתוך הפה.‬
‫זה היה נוזל סגול בלי שום דבר דביק.‬
‫הם היו מורחים אותו, ומייד אחר כך ראית…‬
‫רק ריר. לא הייתה שם שום תרופה.‬
‫טיפול הטיגריס ממש הרגיז אותי.‬
‫אם לכתוב "טיגריס" היה יכול להקטין אותו,‬
‫אנשים היו כותבים את זה‬ ‫על שרירי השוק, נכון?‬
‫לא היה צורך בשאיבת שומן.‬
‫גברים שמרגישים מאותגרים מבחינה גברית,‬
‫תכתבו "סוס".‬
‫אולי הוא יתנפח.‬ ‫רוצים גדול יותר? "אנקונדה."‬
‫ככה גדלתי.‬
‫דור X גדל‬
‫עם שני סוגים בלבד של קפה.‬
‫או-ליאנג,‬
‫או-יואה.‬
‫"או" זה "שחור".‬
‫"ליאנג" זה "קר".‬
‫או… "שחור קר",‬
‫ו"או-יואה" זה "שחור חם".‬
‫להוסיף חלב היה דבר מיוחד.‬ ‫זה נקרא "יוקלור".‬
‫זה היה הכול.‬
‫אבל היום, אנשים מדור ה-X, כמוני,‬
‫עומדים בדלפק בסטארבאקס‬
‫כמו חסרי השכלה.‬
‫הכול באנגלית.‬
‫טוב, אספרסו,‬
‫קפוצ'ינו,‬
‫מוקה,‬
‫לאטה,‬
‫מקיאטו קרמל.‬
‫יש את הפראפ…‬
‫פראפוצ'ינו.‬
‫ומה עוד? צריך לדעת אילו פולים אתה רוצה.‬
‫מה? אני צריך לדעת מה הם?‬
‫יש קלייה כהה, בינונית או קלה.‬
‫יש פולים מאתיופיה,‬
‫מכל מיני מדינות. אני צריך לדעת את זה?‬
‫למה מגדלים קפה באתיופיה?‬ ‫שמעתי שהם מאוד עניים.‬
‫למה? חשבתי שאין להם מה לאכול.‬
‫אין לי מושג.‬
‫שיט! וכאילו…‬
‫ואז הכוסות.‬
‫הכוסות! הגדלים הם לא קטן, בינוני וגדול,‬
‫אלא "אריאנה גראנדה" וכל מיני כאלה.‬
‫מה זה?‬
‫"ונדי שמנדי."‬
‫יש גם "גבוה". שיט, זה יותר מדי!‬
‫אני אוהב את הפולים שנקראים "פירותיים".‬
‫הם שואלים, "אתה רוצה פירותיים?"‬
‫זה מזכיר לי להקות ישנות,‬
‫"פרוטי וקיריבון."‬
‫אני כל כך מיושן.‬
‫הרגשתי לחוץ.‬
‫"נוז אודום מזמין."‬
‫לא רציתי להיראות טיפש‬ ‫בעיני האנשים שמאחוריי.‬
‫"כבר שתיתי הרבה קפה, אז אקח מיץ תפוחים."‬
‫ככה הדור שלי גדל.‬ ‫מה אני יכול ללמד את הילדים האלה?‬
‫הדברים שאנשים מדור ה-X‬ ‫או מדורות שקדמו לו מכירים,‬
‫אני מרגיש שהם לא חשובים בעיני צעירים.‬
‫זה כאילו שאתה צובר הרבה חוכמה‬ ‫כדי להעביר לדורות הבאים,‬
‫אבל איך אתה יכול לדעת שזה לא יהיה כמו…‬
‫"לומוטיל"?‬
‫לומוטיל. אם אתם מכירים את זה,‬ ‫זה אומר שאנחנו באותו גיל.‬
‫לומוטיל הייתה תרופה לשלשול‬ ‫שקיבלו אנשים מדור ה-X ודור הבייבי בום.‬
‫אם לא הרגשת טוב…‬
‫כל פעם שהיה לך שלשול,‬ ‫השם הראשון שחשבת עליו היה לומוטיל.‬
‫או בזמן הזה בחודש, הפד היה נקרא "קוטקס",‬
‫אפילו אם זה לא היה המותג שהשתמשנו בו.‬
‫מה היו אינסטנט נודלס?‬
‫אנחנו קוראים להם "מאמא נודלס",‬ ‫אפילו אם הם "יאם-יאם".‬
‫ככה גם עם לומוטיל.‬ ‫כל התרופות לשלשול היו לומוטיל.‬
‫אבל בסופו של דבר נאסר השימוש בלומוטיל.‬
‫זו תרופה ש…‬
‫קוראים לזה…‬
‫היא…‬
‫מפחיתה את תנועות המעיים.‬
‫היא מפסיקה את הקקי, אבל החיידקים עדיין שם.‬
‫ומה שבאמת צריך לעשות זה לשחרר אותם.‬
‫מספיק לקחת אלקטרוליטים.‬ ‫אבל אז היינו לוקחים לומוטיל.‬
‫דמיינו שאתם שם,‬ ‫ולוקחים את כל הלומוטיל הזה.‬
‫מספיק כדי למכור כמו פימפריפאיי.‬
‫ואז אתם נותנים את זה לדורות הצעירים.‬
‫זה מה שזה.‬
‫התוקף של מה שהם יקבלו יפוג,‬ ‫ואז הם לא יוכלו להשתמש בזה בכל מקרה.‬
‫לכן אני לא מנסה להגיד להם שום דבר.‬
‫הם עסוקים ביותר דברים ממני בכל מובן.‬
‫מידע וידע. אתה לא צריך מאסטר שילמד אותך.‬
‫אתה לא צריך להתחנן לאף אחד‬ ‫שילמד אותך סודות כלשהם.‬
‫הכול נמצא באינטרנט.‬ ‫אני לא מנסה להגיד להם שום דבר.‬
‫אנשים מדורות מבוגרים יותר,‬
‫אתם צריכים רק להתנהג‬ ‫כך שהם עדיין יכבדו אתכם.‬
‫הדברים שניסיתם למנוע מהם לעשות,‬
‫הם יכולים לעשות אותם ולשגשג.‬
‫"אל תהיה בדרן…"‬
‫תראו את ליסה.‬
‫תראו את באם באם.‬
‫הם יכולים להצליח בדברים האלה.‬
‫"אל תתאפרי, את צעירה מדי."‬
‫תראו את נסטי,‬
‫הנערה הטרנסית.‬
‫היא קנתה לאימא שלה בית לפני שהייתה בת 15.‬ ‫ואקלייר ג'ופאק מקלונג טויסלאם,‬
‫היא קנתה בית ב-30 מיליון באט ליד אופאל.‬
‫אתם רואים? נכון שהם משגשגים?‬
‫לי אמרו לא לעסוק באמנות.‬ ‫"אם תצייר קריקטורות, מה תהיה כשתגדל?"‬
‫אמרו לי שאהיה אמן רעב ללחם.‬
‫אתם מכירים את קריי-בייבי?‬
‫הקריקטוריסטית? ביומיים הראשונים‬ ‫בתערוכה שלה ההכנסות היו יותר מ-100 מיליון.‬
‫יותר מ-100 מיליון.‬
‫האמנים המבוגרים, אפילו הגדולים,‬
‫לא הרוויחו כל כך הרבה במשך כל חייהם.‬
‫אז אל תחשבו שיש לכם מה ללמד את הצעירים.‬
‫פשוט תהיו בשקט.‬
‫במיוחד כל האנשים המבוגרים שעובדים בפרלמנט.‬
‫אל תריעו. לא איכנס לזה.‬
‫כל פעם שאני מסתבך,‬ ‫אני אף פעם לא רואה אף אחד מכם.‬
‫אם אגיד יותר מזה, סריסוואן יגיש תלונה.‬
‫למנוול הזה יש יותר מדי זמן פנוי!‬
‫אל תמחאו כפיים, אין טעם. לא אכפת לי.‬
‫מה שאני רוצה‬ ‫לחלוק עם הדורות הצעירים זה לא ידע.‬
‫זאת טעות שעשיתי.‬
‫לאנשים מבוגרים‬
‫יש את היתרון שהם עשו יותר טעויות.‬
‫היו להם יותר הזדמנויות.‬
‫אז אנחנו יכולים לקחת את הטעויות האלה‬
‫וללמוד מהן, כדי שנעשה פחות טעויות בעתיד.‬
‫האנשים שאומרים שיש להם ניסיון‬ ‫הם האנשים שעשו טעויות. זה נכון.‬
‫אז מה שהייתי מספר לצעירים‬
‫זו דוגמה לטעות שעשיתי.‬
‫פעם פישלתי במשהו‬
‫באופן כל כך חמור, שזה כמעט הרג אותי.‬
‫הייתי בן 20 ומשהו.‬
‫התנהגתי כמו ילד טיפוסי בבית ספר מקצועי.‬ ‫כמו ב"ארבעה מלכים".‬
‫כי למדתי בבית ספר מקצועי.‬
‫לבשתי בגדים מבית הספר.‬
‫הרכבתי משקפי שמש וכל מיני דברים כאלה.‬
‫בזמנו לא ידעתי למה אני עושה את זה.‬
‫חיקיתי את האופן בו הלכו המבוגרים.‬
‫הסתובבנו בחבורה,‬
‫עם כתפיים מורמות, כאילו קר לנו.‬
‫או כאילו פרקנו את האגן. הלכנו…‬
‫אני לא יודע,‬ ‫זה היה כאילו יש לנו חצץ בתוך הנעליים.‬
‫היינו יוצאים ככה,‬ ‫כאילו אנחנו בעלי מוגבלות.‬
‫לא ידענו למה אנחנו עושים את זה.‬
‫היינו מסתובבים בגישה‬
‫שכל מי שרק הסתכל עלינו רוצה לריב.‬
‫הם ביקשו את זה.‬
‫אבל באמת,‬
‫אם אתם רוצים להכיר מישהו, תסתכלו עליו.‬
‫אתם יודעים?‬
‫אי אפשר סתם לבהות לה בציצים‬ ‫ולא להגיד כלום.‬
‫זה לא יעבוד.‬
‫אי אפשר לבהות בברכיים שלה.‬
‫אני לא יודע מאיפה קיבלנו את זה.‬
‫היינו מסתובבים בחבורה, לבושים בבגדים שלנו.‬
‫הייתי ילד בעייתי. חברים שלי השפיעו עליי.‬
‫אם נתקלנו בילדים מהתיכון,‬ ‫הרבצנו להם, הצקנו להם.‬
‫היינו לוקחים את החגורה מהמדים שלהם.‬
‫היא בכלל התאימה לנו?‬
‫לא, המידה הייתה שונה.‬
‫הרבצנו לילדים מבית הספר המקצועי‬ ‫ולקחנו את המדים שלהם.‬
‫יכולנו ללבוש אותם? לא.‬ ‫היינו לוקחים אבזמים ודברים כאלה.‬
‫פשוט עשינו מה שחברים שלנו עשו.‬ ‫ואמרנו שזה לבית הספר.‬
‫זה לכבוד בית הספר שאנחנו כל כך אוהבים.‬
‫מאז לא חזרנו.‬
‫לא לבשתי את הבגדים האלה.‬ ‫לא היה חיבור אמיתי.‬
‫פשוט הלכתי אחרי העדר.‬
‫בימי ה"ארבעה מלכים", הייתה תקופה‬
‫שכולנו קראנו את הספר‬ ‫"כלבים משוגעים ושות'".‬
‫אם עדיין לא נולדתם אז,‬
‫זה סיפור על חיים מלאי הרפתקאות.‬
‫הלכנו לחוף הים.‬
‫הלכתי עם החברים הכי טובים שלי, אונג ופירה.‬
‫הרעיון היה של שניהם,‬ ‫ופשוט הלכתי אחריהם. היה גם את וילאי.‬
‫אז היינו ארבעה סך הכול. הלכנו לסאמט.‬
‫זה סאמט של לפני 30 שנה.‬
‫לא היו אתרי נופש. היינו בחוף סאי קאו,‬
‫בבונגלו שבנוי מחומרים טבעיים.‬
‫היו שם עצי קוקוס.‬
‫הכול היה עושי מקוקוס ועץ,‬ ‫הכול היה מחומרים טבעיים.‬
‫וזה היה ממש על החוף.‬
‫ישנו שם שני לילות. הלילה הראשון היה בסדר.‬
‫בלילה השני שתינו בבר על החוף.‬
‫זה היה מקום בילוי לילי,‬ ‫עם מוזיקת רגאיי וכאלה.‬
‫שתינו בירה.‬
‫היה את השולחן שלנו,‬ ‫ולידנו היה שולחן של שמונה אנשים.‬
‫אחד החבר'ה שאל אותי, "דום, אתה רוצה בירה?"‬
‫"לא."‬ ‫"אתה לא פהאט, בן אדם!"‬
‫"פהאט" הייתה מילה מגניבה בזמנו.‬
‫"אתה לא פהאט."‬
‫"אני לא פהאט?‬
‫"אני ילד פהאט, ואני גם צדיק!"‬
‫כל האנשים בבר שמעו אותי.‬
‫השולחן שלידנו…‬
‫כל השמונה קמו,‬
‫"ילד פהאט צדיק."‬
‫ידעתי שהם לועגים לי.‬
‫מעליבים אותי.‬
‫אני לא יודע מה עבר לי בראש.‬
‫נעמדתי,‬
‫לקחתי בקבוק שחבר שלי עדיין שתה ממנו,‬
‫ושברתי אותו על סלע שהיה לידי.‬
‫יש סלעים על החוף. שברתי אותו‬ ‫כדי שיהיה חד, כמו שן של כריש.‬
‫אבל אני לא בטוח למה ניסיתי לריב.‬
‫מה היה הרעיון?‬
‫ידעתי רק שאני רוצה להתרברב מול חברים שלי.‬
‫לא הייתי עצמי. שברתי את הבקבוק.‬
‫לכל מי שרוצה להיות ילד רע,‬
‫כדאי שקודם תתאמנו על שבירת בקבוקים‬
‫כדי שיהיו חדים.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה שלי.‬
‫שברתי אותו, ובום!‬
‫נשאר רק הצוואר של הבקבוק.‬
‫הוא היה קצת מחודד,‬
‫אבל יותר כמו שן של טונה‬ ‫מאשר כמו שן של כריש.‬
‫לא יכולתי לדקור אף אחד, רק לשרוט.‬
‫ברגע ששברתי אותו, נדפקתי.‬
‫כל האנשים בחבורה השנייה נעמדו.‬
‫המתח היה גבוה. כולם נהמו.‬
‫פחדתי נורא, אבל את הנעשה אין להשיב.‬
‫חברים שלי לא שמו לב,‬
‫אבל בסוף גם הם נעמדו.‬
‫הבעלים של הבר התקרב.‬ ‫"בלי ריבים! מספיק עם זה!‬
‫"לכו מפה, לכו לישון."‬
‫הם קמו ויצאו.‬
‫מבחינתנו, האווירה נהרסה,‬ ‫אז שילמנו את החשבון.‬
‫אמרתי, "אני צריך ללכת לשירותים".‬
‫אבל לא הלכתי.‬
‫היה חשוך.‬ ‫שמונת החבר'ה האלה הלכו בין העצים.‬
‫לא הלכתי לשירותים. עקבתי אחריהם.‬
‫עקבתי אחריהם בפחד,‬
‫מהמקום אליו הם הולכים.‬
‫לאן הם הולכים?‬
‫הסתובבתי ככה בין העצים, מעבר לשירותים,‬
‫בערך 20 מטר אחרי הבר.‬
‫שיט.‬
‫הם הביאו שכונה שלמה.‬
‫השמונה היו רק חלק מחבורה גדולה יותר.‬
‫הייתה להם מדורה והם ניגנו מוזיקה.‬
‫זה נראה כמו טיול של חופשת האביב.‬
‫כמו מפגש איחוד או טיול פרידה או משהו.‬
‫הם היו כמונו, רק יותר אנשים.‬
‫השמונה הלכו חזרה לחבורה שלהם.‬
‫הייתי בטוח שהם יגידו לחברים שלהם,‬
‫אז אמרתי לחבורה שלי,‬ ‫"אני עייף, בואו נחזור".‬
‫הם לא ידעו מה ראיתי.‬
‫כשחזרנו לבונגלו שלנו אמרתי,‬ ‫"בואו נצא מכאן מוקדם מחר."‬
‫"איזו מעבורת נתפוס?"‬ ‫"הראשונה, שיוצאת בשבע."‬
‫"בוא נישאר יותר."‬
‫"לא, בואו נלך. אימא שלי בטח מתגעגעת אליי."‬
‫ניסיתי למצוא סיבות כדי לצאת מוקדם.‬ ‫עדיין לא היה להם מושג שאנחנו בסכנה.‬
‫קמנו מוקדם בבוקר.‬
‫ארזתי את התיקים שלי.‬
‫הם יצאו לאסוף צדפים.‬
‫ילדים באותם ימים אספו צדפים‬ ‫כדי להכניס אותם לצנצנות זכוכית.‬
‫היית מכניס לשם חול ומסר, כמזכרת.‬
‫הם היו בחוץ. לא ידעתי מה לעשות.‬
‫הייתה שם נעל שנשטפה לחוף ונקברה בחול.‬
‫לקחתי אותה וניקיתי אותה.‬
‫ציירתי משהו בזמן שחיכיתי להם ולמעבורת.‬
‫בזמן שציירתי…‬
‫ראיתי שבהמשך החוף,‬
‫במרחק של כ-80 מטר, הייתה‬
‫חבורה של אנשים שהתקרבו.‬ ‫כשהם הגיעו למרחק של כ-50 מטר ממני,‬
‫זה היה כמו בסרט "ארמגדון".‬
‫הם היו 40 איש. הם כיסו את כל החוף.‬
‫כולם החזיקו משהו.‬
‫כשהם התקרבו,‬
‫שמעתי, "מזדיין, אפס, בן זונה!‬ ‫רק חכו שאמצא את הפרחח הזה!"‬
‫שמעתי רק שברי דברים, אבל זה נעשה ברור יותר‬
‫כשהם הגיעו למרחק של 20 מטר ממני.‬
‫אלה בטח החבר'ה שהסתבכתי איתם אתמול בלילה.‬
‫הם כאן. שיט.‬
‫כשהם הגיעו למרחק של 15 מטר,‬ ‫אמרתי, "פירה, אונג, וילאי, תראו!"‬
‫"אלה החבר'ה מאתמול בלילה.‬
‫"דום, תישאר כאן. אל תדאג.‬
‫"וילאי, פירה, בואו הנה.‬
‫"תביאו מקלות."‬
‫הם מצאו מקלות בין הסלעים.‬
‫"אני הולך למצוא מקלות. תישאר פה."‬
‫אבל לא הסתכלתי על חברים שלי.‬
‫הסתכלתי על החבר'ה שהתקרבו.‬ ‫הם היו רחוקים עשרה מטרים מאיתנו,‬
‫אחר כך רק חמישה מטרים.‬
‫הם היו יותר מ-40 איש, והם הקיפו אותי ככה.‬
‫הם הקיפו אותי. כולם החזיקו משהו ביד.‬
‫זה באמת היה כמו ב"ארבעה מלכים".‬ ‫דמיינו את זה,‬
‫פראים שמסתובבים עם כתפיים מורמות.‬
‫היה את זה שיזם.‬ ‫היו לו גינונים של ג'אז צ'אונצ'ון.‬
‫הוא התקרב.‬
‫"פאק!‬
‫"המזדיין הזה!‬
‫"בן זונה!‬
‫"מי הפרחח הזה?"‬
‫מה יכולתי לעשות?‬
‫פשוט קפאתי.‬
‫זה לא שיכולתי לריב איתם.‬
‫אחד נגד 40. מה כבר יש לי?‬
‫הייתה לי את הנעל הזאת מהחוף.‬
‫הייתי צריך להציע להם שאאוורר אותם?‬
‫וואו, הוא הסתובב סביבי.‬
‫"היי, אפס."‬
‫האחרים דקרו אותי במקלות,‬ ‫כאילו אני גוש קקי.‬
‫דקרו אותי.‬
‫"אתה חושב שאתה שווה משהו, פרחח?‬
‫"מה תעשה?" הם זזו כאילו‬ ‫הם עומדים להכות אותי, אבל עדיין לא הכו.‬
‫הם עדיין לא הכו.‬
‫הם קיללו אותי.‬
‫זה היה כמו השפלה באחווה באוניברסיטה.‬
‫הם קיללו אותי‬
‫ושלפו מולי פינים.‬
‫כאן אנחנו אומרים "זית".‬
‫באותו יום קיבלתי המון זיתים.‬
‫יותר משאצטרך בעוד ארבע תקופות חיים.‬
‫כל כך הרבה זיתים. יש לי יותר זיתים‬ ‫מלכל אחד באסיה ובאזור הקוטב.‬
‫טונות זיתים. טבעתי בזיתים.‬
‫"אפס!‬
‫"כלבה קטנה! טינופת!"‬
‫קיבלתי הכול.‬
‫הם עדיין זרקו את הידיים שלהם‬ ‫לכיוון הפרצוף שלי.‬
‫פחדתי, לא ידעתי מה לעשות.‬
‫אז השתנתי במכנסיים.‬
‫כל כך נלחצתי, שהשתנתי במכנסיים.‬
‫חשבתי שהם לא יראו, כי הגלים פגעו בי.‬
‫פשוט אתנהג כאילו לא קרה כלום.‬
‫אבל המנהיג שלהם ראה.‬ ‫הוא היה בחור שנראה קשוח.‬
‫"שיט, מספיק, הוא השתין על עצמו!‬
‫"אם אראה אותך בבנגקוק, חתיכת אפס,‬
‫"אני אקרע לך את הצורה.‬
‫"אתה מסתכל עליי?"‬
‫אני מניח שלא הייתי אמור,‬ ‫אבל לא יכולתי להימנע.‬
‫מה יכולתי לעשות?‬
‫הם קיללו אותי עוד קצת,‬
‫זרקו עליי את מה שהיה להם ביד,‬ ‫מקלות ובקבוקים, ואז הלכו.‬
‫ברגע שהם הלכו,‬
‫קרסתי על החול כאילו נאנסתי.‬
‫זאת הייתה החוויה הכי גרועה בחיי.‬
‫אני לא יכול לתאר במילים את איך שהרגשתי.‬
‫לא הרבה אנשים עוברים דבר כזה.‬
‫קרסתי שם על החוף, שכחתי מכל דבר אחר.‬
‫שכחתי מחברים שלי.‬
‫לקחתי את התיק שלי. המעבורת הגיעה לחוף.‬
‫הלכתי לשם.‬
‫הייתי הראשון שעלה.‬
‫חיכיתי שהיא תצא, ולא ממש היה לי אכפת מתי.‬
‫אם מישהו מכם יעלה מתישהו‬ ‫למעבורת ברציף באן פה,‬
‫החלק האחורי שלה חם מאוד.‬
‫יש הרבה פליטה.‬
‫לא ישבתי מאחור. ישבתי באמצע,‬
‫כדי להתרחק מהשמש.‬
‫יש סוף טוב לסיפור הזוועה הזה.‬
‫הגיע זמן היציאה של המעבורת.‬ ‫כל אנשי הצוות עלו.‬
‫אותם 40 חבר'ה‬
‫עלו גם הם.‬
‫שיט.‬
‫המצב עוד יכול להידרדר?‬
‫הם עלו למעבורת,‬
‫ורדפו אחריי כאילו אני כלב!‬
‫"שוב אתה! לך לחלק האחורי של הסירה.‬ ‫זוז או שנדרוך לך על הפרצוף!"‬
‫הם הריצו אותי לשבת ליד האגזוז.‬
‫הייתי צריך לשבת בשמש‬
‫במשך כמעט שעה.‬ ‫לא היו סירות מהירות באותה תקופה.‬
‫הם התחילו לנגן שוב מוזיקה,‬
‫לשיר ולרקוד.‬
‫הם הראו לי עוד כמה זיתים כשהיה להם זמן.‬
‫הייתי כל כך מלא בזיתים,‬ ‫שלא אצטרך עוד בגלגולים הבאים.‬
‫בחיי. כשהגענו לרציף באן פה,‬
‫מיהרתי לעזוב.‬
‫הזדחלתי לאורך המזח, קפצתי.‬
‫הייתי צריך לתפוס את האוטובוס‬ ‫של קלאנג-ריונג-בנגקוק.‬
‫הוא היה אדום.‬
‫מיהרתי לעלות עליו.‬
‫החוויה המסויטת נגמרה.‬
‫סוף סוף! לעזאזל!‬
‫לכל מקרה מצער‬
‫יש סוף טוב.‬
‫הם עלו לאותו אוטובוס.‬
‫הוא היה מלא בהם.‬
‫מלא!‬
‫שוב הם רדפו אחריי.‬
‫כל ה-40 מילאו את האוטובוס.‬
‫בדיוק כמו קודם, הם קיללו אותי ולעגו לי‬
‫עד שהגענו לבנגקוק. השתחלתי מחוץ לאטובוס‬
‫כשהם מקללים אותי עוד קצת.‬
‫וברגע שירדתי,‬
‫הפסקתי לחלוטין להיות בריון.‬
‫התחלתי ללכת שוב בצורה נורמלית,‬
‫עם הרגליים והכתפיים כמו אדם רגיל.‬
‫זה נגמר. חזרתי להיות נורמלי.‬
‫היום אני אף פעם לא נכנס לעימותים.‬
‫אני אף פעם לא חושב להכות אף אחד. זה נגמר.‬
‫כשירדתי מהאוטובוס, הם עדיין צעקו עליי‬
‫ושלפו מולי זיתים.‬
‫התגברתי על זה.‬ ‫אחר כך הייתי פשוט בחור רגיל.‬
‫אני מספר לכם על זה…‬
‫כלקח.‬
‫אני מניח שאהבתי לדבר יותר מדי.‬
‫למה? אני לא יודע.‬
‫אם הייתי יכול לראות את החבר'ה האלה היום,‬
‫את כל ה-40,‬
‫הייתי אומר להם,‬
‫"אני רוצה להודות לכם‬
‫"שחסתם על חיי. בואו נהיה כנים.‬
‫"אחרת, לא הייתי פה היום.‬ ‫תודה שחסתם על חיי."‬
‫דיברתי יותר מדי בלי לדעת למה.‬ ‫שברתי בקבוק בלי לדעת למה.‬
‫זה לא הייתי אני.‬ ‫הלכתי אחרי העדר, רציתי להיות חלק מהחבורה.‬
‫לכבוד לא הייתה שום משמעות עבורי.‬
‫הכול היה בראש שלי.‬
‫אני מבקש סליחה מכל מי שפגעתי בו.‬
‫אני רוצה להגיד את זה.‬
‫אני כבר לא כזה. אני כבר לא רוצה להיות כזה.‬
‫המסר הזה היה בשבילם.‬
‫בנוגע לשלושת החברים שלי, שמאז אותו יום‬
‫לא ראיתי במשך…‬
‫לא ראיתי אותם כבר…‬
‫אני…‬
‫המוח שלי התרוקן. אני לא יודע איך הם חזרו.‬
‫הפסקנו לדבר.‬
‫עברו כבר 30 שנה. אם אראה אותם,‬
‫זה יהיה…‬
‫"אני רק רוצה‬
‫"להגיד דבר אחד.‬
‫"וילאי, פירה, אונג,‬
‫"כולכם,‬
‫"כבר מצאתם את המקלות, אפסים?‬
‫"איזה סוג של מקלות חיפשתם?‬
‫"מקלות של עץ רוזווד?‬
‫"חיכיתם לקבל רישיון כדי לחתוך את העץ?‬
‫"לכו תזדיינו, חלאות!"‬
‫לא משנה איפה אראה אותם.‬
‫זה יכול להיות בפאראגון או בפארק צ'טוצ'אק.‬
‫אני זוכר אותו.‬
‫"כבר מצאתם את המקלות?!"‬
‫בלי שום פרובוקציה.‬ ‫החזקתי את זה בבטן הרבה זמן.‬
‫זה כואב?‬
‫אני אוהב בנות שכשהן צוחקות,‬ ‫הן מעסות את הלחיים שלהן. כל כך חמוד.‬
‫את רוצה שאכתוב לך "טיגריס"?‬
‫אנשים מדור ה-X שמתקרבים לגיל פרישה, כמוני,‬
‫כשמגיעים לגיל הזה,‬
‫מקבלים מעין הרגשה כזאת.‬
‫ואני חושב שזה קורה לכולם בדור הזה.‬
‫אתה משתוקק לטבע.‬
‫אתה רוצה לחזור לטבע,‬
‫להתעורר בטבע,‬
‫לגדל ירקות בעצמך, לגדל תרנגולות וחזירים,‬
‫כל מיני כאלה.‬
‫אתה רואה את נאם ראפיפאט‬ ‫מגדל את החזירים והביזונים שלו,‬
‫חי בטבע, ואתה רוצה לעשות אותו דבר.‬
‫גם אני.‬
‫אני ממש רוצה לעשות את זה.‬ ‫אני רוצה להיות בטבע.‬
‫הייתי קצת בצ'אנג מאי, אבל בימינו, במיוחד,‬
‫היא מלאה בתיירים. קניתי בית בנימאן.‬
‫אני אפילו לא יכול‬ ‫להוציא את המכונית שלי מהבית.‬
‫אז זה לא מספיק טבע.‬
‫זה לא היה זה.‬
‫אז הלכתי לחפש מקום עם יותר טבע.‬
‫בזמנו הייתה לי הזדמנות‬ ‫לצאת לחופשה בקנצ'נבורי.‬
‫סאי יוק נוי.‬
‫ישנתי על רפסודה‬
‫בסאי יוק נוי.‬
‫ביום הראשון הייתי ממש שמח.‬
‫התעוררתי לערפל מעל המים.‬
‫בלילה, הקול של המים מתחת לרפסודה…‬
‫בחיי, אלה החיים!‬
‫זה ירוק אמיתי.‬
‫אם מגיעים לשם בעונת הגשמים,‬
‫אפשר לשמוע גשם קל שיורד על הגג.‬
‫זה מה שאנשים בגילי רוצים.‬ ‫אנחנו רוצים להיות במקומות כאלה.‬
‫הייתי שם שלושה ימים,‬ ‫אבל לא הייתי בטוח בעניין, אז חזרתי לעבוד.‬
‫חזרתי לעוד שלושה ימים.‬ ‫החלטתי לעבור לסאי יוק נוי.‬
‫לא הייתי צריך הרבה מידע.‬ ‫הייתי צריך רק מים זורמים ורפסודה.‬
‫קודם הייתי צריך לבנות רפסודה.‬
‫אבל לא ידעתי איך.‬
‫פשוט הלכתי על זה. לא ידעתי כלום.‬
‫איפה יש שטח למכירה?‬
‫הסתובבתי וחיפשתי.‬
‫ואתם יודעים מה? פגשתי מקומי על אופנוע,‬
‫בשם קאק.‬
‫הוא עקף אותי,‬
‫והסתכל פעמיים, כאילו הוא מזהה אותי.‬
‫"אתה נוז?"‬
‫הוא בטח חשב שמוזר שאני הולך בשביל שם ביער.‬
‫צעדתי שם ואמרתי, "כן, זה אני".‬
‫"מה אתה עושה?"‬
‫"אני מחפש נכס."‬
‫"מה תמצא ככה?‬
‫"אתה צריך לשאול את ראש הכפר.‬
‫"אבל אני מכיר מקום. בשביל מה זה?"‬
‫אמרתי לו שאני רוצה רפסודה.‬ ‫רציתי לבנות רפסודה ולעגון בשטח של מישהו.‬
‫"מי ייתן לך לעשות את זה?‬
‫"אם תעגון אותה לעץ, וירד גשם,‬
‫"והיא תגיע למחוז אחר, מה הם יעשו?‬
‫"קודם אתה צריך שטח. העניין הוא שטח."‬
‫"אז אני רוצה שטח קרוב לאתר הנופש שלי."‬
‫"השטח שם מאוד יקר. הוא קרוב לכביש.‬
‫"אם אתה רוצה שטח זול יותר,‬ ‫תצטרך לחפש בצד השני."‬
‫כדי להגיע לשם הייתי צריך לנסוע על גשר.‬ ‫נסיעה של כמעט עשרה קילומטר.‬
‫אבל הייתי נחוש.‬ ‫לא היה לי ידע, רק תשוקה טהורה.‬
‫הגעתי לאיזו חלקת אדמה, אפילו לא דונם וחצי,‬
‫שם יכולתי לקשור רפסודה.‬
‫קאק התקשר בשבילי לבונה הרפסודות.‬
‫נסעתי הרבה פעמים לקנצ'נבורי‬ ‫עד שהרפסודה הייתה מוכנה.‬
‫עכשיו יכולתי להיות קרוב לטבע אמיתי.‬
‫לא היו לי שכנים.‬
‫היו שתי כניסות לשטח שלי.‬
‫דרך אחת הייתה‬ ‫להיכנס דרך מקדש וואנג קראצ'ה.‬
‫היה צריך להיכנס למקדש,‬ ‫לעבור את הקרמטוריום,‬
‫את הביתן ועוד כל מיני דברים לאורך קילומטר‬ ‫כדי להגיע לשטח שלי.‬
‫או שאפשר היה לעבור‬ ‫דרך מקדש קאו פאנג צ'ארונפול,‬
‫לעבור את השער, את הקרמטוריום,‬ ‫את 30 הכלבים, את בית הנזיר,‬
‫שם שורפים גופות, לאורך קילומטר.‬
‫אני הייתי ביניהם. לא הייתה דרך אחרת.‬
‫שום דבר, חוץ מאשר לשוט בנהר.‬
‫אין דרך אחרת.‬
‫אני אוהב טבע. רציתי להיות שם לבד.‬
‫חשבתי שיהיה מגניב לחיות ככה,‬ ‫להיות לבד. אוכל לקרוא ולכתוב ספר.‬
‫פשוט להיות בטבע.‬
‫אוכל לגדל את האוכל שלי.‬
‫בלילה הראשון ירד גשם.‬
‫לא משהו רציני. זה יוצר אווירה נחמדה.‬
‫ירד גשם. לרפסודה שבניתי הייתה אכסדרה.‬
‫מכאן עד לשם.‬
‫רק אכסדרה, ואז היה החדר שלי.‬ ‫זו הייתה רפסודה של עשרה על עשרה.‬
‫האכסדרה הייתה שם, וזה היה חדר השינה שלי.‬
‫עדיין לא תליתי וילונות,‬
‫אז היה שם רק חלון עם סרט חום עליו.‬
‫ירד גשם בחוץ.‬
‫אני לא מסוגל לישון כשיש אור.‬
‫אבל אם חשוך מדי,‬
‫אני נעשה חרד,‬
‫כי כשחשוך שם, החשכה מוחלטת,‬
‫כי אין בכלל שכנים.‬
‫האור הכי קרוב היה רחוק.‬
‫בורמזי היה יכול לבוא ולשסף לי את הגרון,‬
‫ואף אחד לא היה יודע.‬
‫פיתון היה יכול לאכול אותי,‬ ‫ואף אחד לא היה יודע.‬
‫היה שם ממש חשוך.‬
‫אבל הייתי צריך לעמוד בזה, כי אני אוהב טבע.‬
‫כיביתי את האורות,‬ ‫חוץ מאשר את האור באכסדרה.‬
‫וחשבתי,‬
‫"נוז,‬
‫"אל תסתכל סביב.‬
‫"תסתכל רק לאן שאתה חייב."‬
‫ידעתי שבשתיים בלילה‬ ‫אצטרך לקום כדי לעשות פיפי.‬
‫אז אל תחפש שום דבר, כי אתה תמצא.‬
‫תסתכל רק על כפות הרגליים שלך.‬
‫אז בשעה שתיים קמתי לעשות פיפי.‬
‫הלכתי לשירותים.‬
‫עשיתי את שלי, וחזרתי.‬
‫כשנשכבתי שוב… זאת המראה.‬ ‫כאן המיטה, המראה ואז האכסדרה.‬
‫נשכבתי,‬
‫אבל ברגע שהראש שלי נגע בכרית,‬
‫בזווית העין…‬
‫שיט.‬
‫ישבה שם אישה זקנה לבושה בסרונג,‬ ‫שהברישה את השיער שלה ככה.‬
‫היא הברישה ככה את השיער האפור שלה.‬
‫ראיתי אותה רק לשנייה, לשבריר שנייה.‬
‫התהפכתי.‬
‫"שיט.‬
‫"למה הסתכלת לשם?"‬
‫כעסתי על עצמי.‬
‫"אם לא היית מסתכל והיית פשוט נשכב…‬
‫"אבל אז היית חוטף מכה בראש‬ ‫או הולך על המיטה.‬
‫"היית חייב להסתכל.‬
‫"שיט! זאת אשמתך, כי הסתכלת. מה עכשיו?"‬
‫התווכחתי עם עצמי.‬
‫התפללתי.‬
‫התפללתי והתפללתי,‬
‫כל תפילה שהכרתי.‬ ‫באהום, אפילו אהבה ואדיבות.‬
‫אחרי כמה זמן הבנתי‬
‫שאני אדם מבוגר,‬
‫ושאצטרך להישאר כאן הרבה זמן. האם אני נכנע?‬
‫אם אפסיד, אפסיד לנצח.‬
‫אולי אתמודד עם זה? אתייצב מול האתגר.‬
‫נתחיל בשאלה, האם המנחה שלי הגיעה אליה?‬
‫אם כן, היא הייתה הולכת.‬
‫יכולנו לגמור עם זה.‬ ‫אולי היא רק ביקשה מנחה.‬
‫בכל מקרה, ניסיתי לאזור אומץ.‬ ‫נשמתי נשימה עמוקה.‬
‫הכנתי את עצמי, הסתובבתי…‬
‫והסתכלתי.‬
‫עדיין שם!‬
‫עדיין יושבת שם, עם רגליים מקופלות לצד אחד.‬
‫זה היה כלב רחוב שמגרד באוזן.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫אישה זקנה בסרונג?‬
‫טיפש.‬
‫זה היה כלב מטונף עם פרווה מלוכלכת, שעשה…‬
‫הרגשתי כל כך מגוחך ופתטי. אלוהים.‬
‫"ואתה רוצה להיות בטבע?"‬
‫אחר כך חזרתי לישון.‬
‫"אבל מה אם הכלב הוא רוח רפאים?‬
‫"אולי זו רוח שלובשת צורה של כלב.‬
‫"שיהיה. תחזור לישון.‬
‫"בבוקר אשאל את המקומיים."‬
‫הלכתי לשאול את המקומיים‬ ‫איך הכלב הגיע לרפסודה.‬
‫"זה בטח כלב מהמקדש. אל תהיה מופתע.‬
‫"זה בגלל הגשם.‬
‫"ירד גשם. הכלב בטח הלך לכיוון האור‬ ‫כדי לשמור על החום.‬
‫"תתעלם ממנו, הוא ילך בסופו של דבר.‬ ‫אם אתה פוחד, בנה גדר."‬
‫כל רפסודה צריכה‬
‫שיהיו בה קרשים. אז אני צריך‬ ‫לבנות גדר גבוהה. ככה הוא לא ייכנס.‬
‫לא עוד כלבים. זאת הקלה.‬
‫אבל יש המון שממיות.‬
‫השממיות הגיעו.‬
‫איך הן עלו? הן קפצו?‬
‫"הן בטח זחלו מתחת לקרש.‬
‫"אתה פוחד מכל דבר."‬
‫השממיות הגיעו‬
‫בגלל החרקים.‬
‫חרקים נכנסים, ואחריהם השממיות. זה מעגל.‬
‫פעם הם חיו בעצים,‬ ‫אבל האורות משכו חרקים, ואז את השממיות.‬
‫ומה אחר כך? באו נחשים.‬
‫היו אצלי נחשים, חברים.‬ ‫כל מיני בעלי חיים שונים.‬
‫הטבע מחפש אותי.‬
‫בבנגוק אתה בדרך כלל חולץ נעליים,‬
‫ואחר כך פשוט נועל אותן שוב.‬
‫לא כאן. ברגע שנעלתי את הנעל,‬ ‫הרגשתי כאילו יש שם גרב.‬
‫או שזו קרפדה, או שזו צפרדע.‬
‫ולא יכולתי לדעת מתי יבואו נחשים.‬
‫שממיות, נחשים, חיפושיות קצרחפיתיות.‬
‫אתם מכירים חיפושיות קצרחפיתיות?‬
‫הן באות אחרי שיורד גשם.‬
‫יש להן פסים על הגב.‬ ‫לגעת בחיפושית כזאת זה כמו לגעת בחומצה.‬
‫כל מיני חיות הגיעו לרפסודה שלי. יונים.‬
‫חשבתי שזאת רוח רפאים.‬
‫על הגג. מתי הן הגיעו לשם?‬
‫פאק, למה יש כל כך הרבה?‬
‫זבובי פירות. הם באים בקיץ.‬
‫לא בבודדים או בזוגות.‬
‫הם באים במאות אלפים.‬
‫חשבתי שאהיה קרוב למים פתוחים,‬ ‫שאקרא ספרים שלא קראתי הרבה זמן,‬
‫שאכתוב תסריטים.‬
‫אין סיכוי. הם עפו סביב העיניים שלי.‬
‫הם נכנסו לי לעיניים והסתובבו בפנים.‬
‫ניסיתי להרכיב את המשקפיים‬ ‫קרוב יותר לעיניים,‬
‫אבל הם שיתפו פעולה‬ ‫וזחלו מלמטה לתוך העיניים שלי.‬
‫בדרך כלל הם עפים סביב ביזונים,‬ ‫אבל לא היו שם ביזונים.‬
‫אני חייב ללמוד לחיות איתם.‬
‫חיפשתי בגוגל, "איך להיפטר מזבובי פירות?"‬
‫ניסיתי לחפש, אבל האינטרנט…‬
‫אני אפילו לא רוצה להיכנס לזה.‬
‫רציתי להיות בטבע.‬
‫אין אינטרנט.‬
‫לקח לי הרבה זמן לגלות‬ ‫שצריך להשתמש בעלים של פרח הטווס.‬
‫הם יכולים להרחיק זבובי פירות.‬
‫למזלי היה עץ בשטח שלי,‬
‫אז טיפסתי עליו ולקחתי כמה עלים.‬
‫לקחתי כמה עלים‬ ‫ושמתי אותם לידי בזמן שכתבתי.‬
‫הם לא עזרו.‬ ‫הזבובים המשיכו להיכנס לי לעיניים.‬
‫קשרתי את העלים למשקפיים.‬
‫כמו אדם משוגע. נראיתי כמו שיח.‬
‫אני אומר לכם,‬ ‫אל תאמינו לגוגל. זה לא עזר בכלום!‬
‫הם נכנסו לי לעיניים כמו קודם.‬
‫ומה שיותר גרוע, העלים היו מסריחים.‬
‫הם סחררו אותי וגרמו לי להתעטש.‬
‫היו לי אלרגיות, הייתה לי נזלת.‬ ‫איך יכולתי לחיות בטבע?‬
‫היה מאוד קשה לעבור כל לילה.‬
‫חלק מהלילות במיוחד. שכבתי במיטה,‬
‫וכל מה שיכולתי לחשוב עליו,‬ ‫כי זה מה שאני יודע…‬
‫אני במיטה… רוח רפאים?‬
‫רוח רפאים תוקפת אותי.‬
‫"איך אתה מעז להיות בשטח שלי?"‬
‫הלכתי לשאול את קאק‬
‫אם יש שם רוחות רפאים.‬ ‫השטח שלי נמצא בין שני מקדשים.‬
‫אולי הייתה לוויה לאחרונה?‬
‫"אלוהים. כשיורד גשם,‬
‫"בולי עץ ובמבוק נסחפים בנהר.‬
‫"הם נכנסים מתחת לרפסודה‬ ‫ופוגעים בפונטונים."‬
‫נראיתי מובס.‬
‫אני מודה שאני לא יודע לבשל.‬
‫אני לא יודע. כשהגיע הלילה,‬
‫רציתי ללכת ל"סבן אילבן".‬
‫הסבן אילבן הכי קרוב‬ ‫היה במרחק שמונה קילומטרים לפחות.‬
‫אבל זו לא הייתה הבעיה.‬ ‫הייתי צריך ללכת דרך המקדש.‬
‫מסיבה כלשהי, במקדשים באזורים כפריים‬ ‫מנסים לחסוך כסף בכך שמכבים את כל האורות.‬
‫הוצאתי את המכונית שלי.‬
‫הנה הרפסודה, הייתי צריך לטפס על הגבעה‬
‫ואז לעלות לכביש.‬
‫היה חושך מוחלט. האורות שלי היו היחידים.‬
‫בחוץ היה חושך מוחלט.‬
‫ניסיתי לכבות את הפנסים שלי,‬ ‫והייתי אחד עם החושך.‬
‫הלכתי קצת.‬
‫כמעט הגעתי למקדש, בערך קילומטר.‬
‫ברגע שראיתי את הקרמטוריום…‬
‫כבר לא הייתי רעב.‬
‫חזרתי והכנתי אינסטנט נודלס.‬
‫שום דבר לא היה קל.‬
‫הירקות שרציתי לגדל? התולעים אכלו אותם.‬
‫אל תהיו תמימים ותחשבו‬ ‫שבעזרת חומץ עץ תוכלו להיפטר מתולעים.‬
‫אי אפשר.‬
‫דיברתי עם חקלאים.‬ ‫שימוש בחומץ עץ הוא רק מיתוס.‬
‫הוא מבלבל את התולעים,‬
‫אבל לא מרחיק אותן.‬
‫"אז איך אתן עושות את זה?"‬
‫"קוטל חרקים, ילד!"‬
‫גיליתי את האמת‬
‫בתקופה שבה חייתי בטבע ורציתי להיות עצמאי.‬
‫אני אגיד לכם.‬
‫שום דבר לא מספק אותי.‬
‫לא יכולתי להישאר.‬
‫זה לא בשבילי.‬
‫רק העמדתי פנים‬ ‫שאני רוצה להיות עצמאי ולגדל ירקות.‬
‫זה לא באמת הייתי אני, הכול היה הצגה.‬ ‫רק רציתי להיות האיש הזה.‬
‫זה לא היה קל.‬
‫רק הלכתי בעקבות סלבריטאים ומשפיענים.‬
‫ראיתי אותם קוצרים אורז.‬
‫טיפש, הם יצאו מוואן!‬
‫הם מורחים מקדם הגנה,‬
‫יורדים, עושים פוזות לאינסטגרם,‬ ‫ואז חוזרים למזגן.‬
‫מי שבאמת עושים את זה‬
‫הם החקלאים.‬
‫עכשיו אני יודע לא להעמיד פנים שאני כזה.‬
‫אני לא חקלאי.‬
‫כילד, הייתי מספיק עני.‬ ‫אני לא צריך להעמיד פנים שאני עני עכשיו.‬
‫נכון? אני רוצה מזגן.‬
‫אינטרנט מהיר כדי לצפות בנטפליקס כל היום,‬ ‫ובלי זבובי פירות בעיניים.‬
‫אני צרכן.‬
‫אנשים אחרים יכולים לייצר. אני אקנה.‬
‫זאת חברה מאוזנת.‬
‫אחרת, כולם היו מגדלים‬ ‫את הירקות שלהם בעצמם.‬
‫הלכתי לשוק בסאי יוק נוי.‬
‫המוכרים אמרו שהמכירות חלשות‬ ‫כי כל האזור מלא בחקלאים.‬
‫כולם מגדלים אוכל. לא היה מי שיקנה.‬
‫מי שמגדל אוכל יודע שאחרי שקוצרים,‬ ‫אי אפשר לאכול בזמן.‬
‫אכלתי יותר מדי.‬
‫למי אתן? לא היו לי שכנים.‬
‫אתם יודעים?‬
‫של מי הטלפון הזה?‬
‫דינג-דונג.‬
‫זה הטלפון של בלה? אז אל תכבי אותו.‬
‫בואו נקשיב. אני אוהב את זה.‬ ‫כשאני על הבמה, צלצול כזה מרגיע אותי.‬
‫תפעילי שלושה כאלה.‬
‫כל מי שיש לו בעיה מוזמן ללכת.‬
‫במהלך Deaw 12…‬
‫הודעתי על אירוסיי.‬
‫זה היה לפני חמש שנים.‬
‫אנשים שאלו אותי אם זה כבר קרה.‬
‫"מה עם הבית של הכלה שהתרברבת לגביו?"‬
‫הבית היה גמור אז.‬
‫חמש שנים אחר כך,‬
‫אני עדיין לבד.‬
‫שואלים אותי, "אתה לא מרגיש בודד?"‬
‫"אני בסדר."‬
‫"איך?"‬
‫בזכות נערות ליווי.‬
‫לא ידעתם עליהן?‬
‫אני מסתדר בזכותן.‬
‫יצא לי להכיר אותן מצוין לאחרונה.‬
‫אני לא תמים עד כדי כך שלא שמעתי עליהן.‬
‫ידעתי עליהן, אבל אף פעם לא הייתי אצל אחת.‬
‫לא מזמן חבר הזמין אותי‬
‫לפגישת עסקים במסעדה יפנית בסאטורן.‬
‫זה היה מקום בורגני עם אזור אח"מים.‬
‫חשבתי שבאמת נדבר עסקים.‬
‫כולם סביב השולחן היו אנשי עסקים גדולים.‬
‫חשבתי שהם רוצים אותי כמנחה או משהו.‬
‫התלבשתי יפה. ואז התיישבנו.‬
‫הם היו שישה או שבעה.‬
‫הצטרפתי אליהם ודיברנו קצת, סמול טוק.‬
‫הם אמרו שעוד אנשים יצטרפו אלינו.‬
‫חשבתי שהם דיברו על עוד אנשי עסקים.‬ ‫ואז הדלת נפתחה.‬
‫מהממות.‬
‫הן היו ארבע.‬
‫הן הגיעו והתיישבו במקומות שנשמרו להן.‬
‫לאחת מהן קראו‬
‫ג'וי, לצורך העניין, והיא התיישבה לידי.‬
‫הן עד כדי כך מקצועניות.‬ ‫הן מתנהגות בצורה מאוד פמיליארית.‬
‫כמו חברה מבית הספר.‬
‫"נוז ככה, נוז ככה…"‬
‫הן פשוט ישר השתלבו.‬ ‫אז לזה קוראים "מקצוענית".‬
‫אבל הן לא עושות שום דבר מיני.‬
‫הן רק מבדרות.‬
‫נהנינו, דיברנו מלוכלך.‬
‫אבל שמתי לב שג'וי,‬ ‫שישבה לידי, לא אמרה הרבה.‬
‫אז חשבתי שאהיה ג'נטלמן,‬
‫ואקח קצת אוכל…‬
‫אני אהיה כן איתכם, ניסיתי לפלרטט.‬
‫לקחתי סושי והנחתי אותו על הצלחת שלה.‬
‫היא הסתובבה אליי ואמרה,‬ ‫"נתת לי רק ביס אחד.‬
‫"אבל כשאוכל אותך, אני אקח שני ביסים."‬
‫זה ליווי אמיתי.‬
‫נתתי לה ואסאבי.‬
‫"תיזהרי, מותק, זה חריף.‬ ‫זה ואסאבי טרי, בבקשה."‬
‫"אבל…‬
‫"אני יותר חריפה."‬
‫אחר כך ראיתי שהיא לובשת ג'קט כזה,‬ ‫שנשים אוהבות ללבוש.‬
‫כמו בלייזר, אבל הזרועות לא נכנסות.‬
‫לא הבנתי למה היא לובשת את זה.‬
‫בטח היה לה קשה…‬
‫בטח היה לה קשה להרים את היד או לקחת משהו.‬
‫כאילו שהיא הסתובבה עם מוט‬ ‫שדברים תלויים עליו בשני הצדדים.‬
‫שאלתי אותה,‬
‫"קר לך?‬
‫"אם קר לך,‬ ‫אגיד לעובדים כאן שיחלישו את המזגן."‬
‫היא אמרה, "לא קר לי.‬
‫"אם אוריד את זה,‬
‫"כולם יראו את השדיים שלי.‬
‫"תוכל להתמודד עם זה?"‬
‫היא הורידה את הג'קט לפני שהספקתי לענות.‬
‫היא תלתה אותו על כיסא‬ ‫ואז הסתובבה והסתכלה עליי.‬
‫הייתי ממש כאן.‬
‫והדבר הראשון שהיא אמרה היה,‬
‫"אתה חושב שהם גדולים?"‬
‫אף פעם בחיי לא ניהלתי שיחה כזאת.‬
‫אישה פשוט שאלה אותי,‬ ‫"אתה חושב שהם גדולים?"‬
‫אם זה מקובל אוניברסלית, אשתמש בזה.‬
‫מותר לי לשאול אישה ברכבת,‬ ‫"הזין שלי נראה גדול?"‬
‫מאוד מבדר.‬
‫זאת הייתה שיחה חדשה עבורי.‬ ‫היא מייד החייתה אותי.‬
‫"טוב…‬
‫"הם יפים ופרופורציונליים."‬
‫היא אמרה, "אני אעשה הגדלת חזה‬ ‫כדי שיהיו במידה אי-קאפ."‬
‫שאלתי, "למה? הם כבר טובים".‬
‫"אתה לא מבין. יש הרבה תחרות בעבודה הזאת.‬
‫"חייבת להיות לי נקודת מכירה."‬
‫"הם נראים טבעיים.‬
‫"גם טבעיים זו נקודת מכירה,‬ ‫וקשה למצוא כזו בימינו."‬
‫"איחרת.‬
‫"הניתוח שלי בעוד ארבעה ימים."‬
‫"באמת?"‬
‫היא נאנחה.‬ ‫"אבל לא אוכל לעשות את זה בכל מקרה."‬
‫"למה לא?"‬
‫"חסרים לי 40,000."‬
‫אמרתי לה שתדחה את הניתוח.‬
‫היא אמרה, "אני לא יכולה.‬
‫"המנתח מפורסם."‬ ‫היא מנתה כמה מהלקוחות הסלבריטאיות שלו.‬
‫"הוא ממש טוב. קשה להשיג תור אליו.‬
‫"והכי חשוב, אני צריכה אותם מהר."‬
‫"צריכה אותם מהר?" הייתי מבולבל.‬ ‫יש רשימת המתנה של אנשים שרוצים למצוץ אותם?‬
‫לא ידעתי מה להגיד. "כן."‬
‫התחלתי לאכול שוב כדי להימנע מלדבר איתה.‬
‫שתיתי שלוק תה ירוק.‬
‫הייתה שתיקה מביכה, ואז היא אמרה לי,‬
‫"נוז,‬
‫"אם תעזור לי‬
‫"עם ה-40,000,‬
‫"אחרי הניתוח, תהיה הראשון שיראה אותם."‬
‫חכו. לא נולדתי אתמול.‬
‫אני אדם מבוגר. כבר ראיתי הרבה.‬
‫רק הכרנו, והיא מבקשת ממני‬ ‫40,000 בשביל הגדלת חזה?‬
‫אתם יודעים מה אמרתי לה?‬
‫"ג'וי…‬
‫"תני לי פרטי חשבון."‬
‫יש לך "ליין?"‬
‫העברתי לה את הכסף מייד.‬
‫שלחתי. בעוד ארבעה ימים‬ ‫אהיה הראשון שיראה אותם.‬
‫לא הייתי צריך לחכות ארבעה ימים.‬
‫בערך בשעה שתיים בלילה‬ ‫היא חסמה את חשבון ה"ליין" שלי.‬
‫אני יודע שזה יהיה בנטפליקס.‬
‫אז לפחות,‬
‫אם היא צופה…‬
‫אני אדבר למצלמה.‬
‫ג'וי…‬
‫ה-40,000 האלה‬
‫הם לא בעיה.‬
‫אני לא מבקש אותם בחזרה.‬
‫היה שווה לשלם‬ ‫תמורת שירות בידורי מקצועי כל כך.‬
‫אבל…‬
‫טוב, אני רוצה לבקש ממך רק דבר אחד קטן.‬
‫באותו לילה, כשישבנו זה ליד זה,‬ ‫ראיתי שיש לה קעקועים מאוד יפים.‬
‫הם היו כאן וכאן, קעקועים בסגנון גרפי.‬
‫אני רוצה לבקש ממך, ג'וי,‬
‫שתעשי קעקוע‬
‫של השם שלי‬
‫מתחת לשד שלך.‬
‫השם של התורם שלך.‬
‫כמו שכשהולכים למקדשים,‬
‫יש שמות חרוטים על מגשים, צלחות, כיסאות‬
‫ועל הבסיס של סוג מסוים של מצבות.‬
‫אז כשאנשים ישתמשו בשדיים שלה,‬
‫כשהם ילטפו אותם,‬
‫ידחפו אותם, ימצצו,‬
‫יסניפו, ילקקו, מה שלא יהיה,‬
‫"רק רגע.‬
‫"נתרמו על ידי נוז אודום טפאניש."‬
‫חכו שנייה.‬
‫"אני שמח בזכות המנחה שלו."‬
‫זה לא שאני לא מחפש בת זוג.‬
‫זה לא העניין. אני יוצא לדייטים כמו כולם.‬
‫כשאתה רוצה אהבה,‬ ‫אתה יוצא ומוצא מישהי שאתה בקטע שלה,‬
‫ואתה יוצא איתה ולומד להכיר אותה.‬ ‫אבל העניין הוא‬
‫שאהבה זה לא מספיק.‬
‫מערכות יחסים גם לא מתקיימות‬ ‫רק בין שני אנשים.‬
‫אהבה מערבת הרבה אנשים סביב אותם שני אנשים.‬
‫הורים, אחים ואחיות, קרובי משפחה, קולגות.‬
‫האהבה מערבת הרבה אנשים,‬ ‫וגם את הפרטים הקטנים לגבי אותו אדם.‬
‫פרטים שקשורים לאכילה, לקקי, לסקס, לשינה.‬
‫אכילה, קקי, סקס, שינה.‬
‫אכילה.‬
‫דמיינו‬
‫שמישהו אוהב לאכול.‬
‫הוא אוכל ואוכל, וזה משמח אותו.‬
‫אבל האדם השני בקשר לא אוהב את זה.‬ ‫הוא בררן, תמיד יש לו בעיות.‬
‫הוא טבעוני או שהוא‬ ‫לא אוכל דברים מסיבות פולחניות.‬
‫זה קשה יותר, אתם מבינים?‬
‫אני לא אומר מה טוב או רע,‬ ‫אבל יש בעיה בהתאמה.‬
‫אנחנו אוכלים כמה פעמים ביום.‬
‫יש ארוחת בוקר,‬ ‫ואז שלוש שעות אחר כך שוב אוכלים.‬
‫מה לאכול זה תמיד עניין.‬ ‫אתם אוכלים באותה צורה?‬
‫קקי.‬
‫הייתה לי פעם חברה.‬ ‫האמת שאנחנו עדיין חברים.‬
‫נסענו ביחד לחו"ל לעשרה ימים.‬ ‫היא לא עשתה קקי.‬
‫האישה לא עשתה קקי!‬
‫דאגתי "איך את עושה את זה?"‬
‫היא אמרה שלא יוצא לה.‬
‫היא שתתה מים, אכלה כל מיני דברים,‬ ‫כל מה שיכול לעזור, אבל כלום לא יצא.‬
‫באותם עשרה ימים למדתי איך נראה‬ ‫פרצוף של מישהו שלא מצליח לעשות קקי.‬
‫שום דבר לא נראה לה טוב.‬
‫היא לא רצתה לעשות קניות או לעשות שום דבר.‬ ‫היא נראתה מדוכאת.‬
‫היינו הולכים, והזיעה שלה‬ ‫הייתה דביקה כמו שלשול מימי.‬
‫היינו אומללים.‬
‫לא היינו שמחים בכלל.‬
‫זה מה שקורה כשיש אי התאמה מבחינת קקי.‬
‫האם בת הזוג שלי טיפוס קנאי? האם הוא בוגד?‬
‫האם הוא אלכוהוליסט?‬
‫עצלנית? יש הרבה דברים שצריך לקחת בחשבון.‬
‫אכילה, קקי, סקס.‬
‫כולנו מבוגרים, אנחנו יודעים שזה חשוב.‬
‫יש ביניכם התאמה?‬
‫עבור הגברים, אשווה את זה לאוכל,‬ ‫כדי שתוכלו להבין.‬
‫סקס…‬
‫יש גברים שממהרים.‬
‫זה כמו עם אוכל, הם חסרי סבלנות.‬
‫למשל, כשהם אוכלים אינסטנט נודלס,‬ ‫הנודלס אפילו לא מבושל עד הסוף.‬
‫כשהם מסיימים, הם הולכים לישון.‬
‫אבל לבת הזוג שלהם יש טעם עדין יותר.‬
‫היא מעדיפה סעודת "אומקסה".‬
‫חייב להיות מתאבן כדי לגרות את בלוטות הטעם,‬
‫ואז עוד מנות בסדר ספציפי,‬ ‫עד שמגיעים למנה העיקרית,‬
‫ואז קינוח לסיום.‬
‫חייבת להיות אווירה ומוזיקה.‬
‫הריח… הכול חייב להיות מושלם.‬
‫הכול מאוד עדין.‬
‫אבל הבחור הזה פשוט עושה את זה וזהו.‬
‫הוא לא מתאמץ.‬
‫יש אי התאמה.‬
‫יש אנשים שאוהבים…‬
‫למלא את עצמם.‬
‫אולי הם צופים ביותר מדי פורנו.‬ ‫עוד ועוד ועוד!‬
‫כמות על חשבון האיכות. הם אוהבים בופה.‬
‫הם מתפטמים. רימינג, מציצות, ירידות,‬
‫מציצת בהונות.‬ ‫כל הדברים המוזרים שהם רואים בפורנו.‬
‫יש אנשים שהם כמו נזירים‬
‫שחיים במערה.‬
‫הם יוצאים פעם בשנה, בירח מלא.‬
‫אם אין ביניכם התאמה,‬ ‫זה לא יעבוד. סמכו עליי.‬
‫אכילה, קקי, סקס, שינה.‬
‫שינה. זה ממש חשוב.‬
‫יצאתי פעם עם מישהי.‬
‫אחרי כמה חודשים,‬
‫רצינו להכיר זה את זה טוב יותר,‬ ‫אז נסענו יחד לטיול בחו"ל.‬
‫נסענו.‬
‫זה היה הלילה הראשון שלנו ביחד‬
‫באותה מיטה.‬
‫עד אז לא היו בינינו יחסים מיניים.‬
‫נכנסנו למיטה.‬
‫זו הייתה מיטת קינג-סייז, וכדי להראות‬ ‫שהכוונות שלי טהורות, שמתי כרית בינינו.‬
‫הייתי ג'נטלמן.‬
‫עמוק בפנים רציתי לחצות את הגבול הזה,‬ ‫אבל התאפקתי,‬
‫כי מערכות יחסים בין מבוגרים‬ ‫הן עניין רציני.‬
‫רציתי מערכת יחסים רצינית,‬ ‫מישהי לבלות איתה את שארית חיי.‬
‫אז היינו במיטה באותו לילה,‬ ‫וניסיתי לשמור על קור רוח.‬
‫אני גבר בגיל העמידה.‬
‫אני לא יכול לשתות סודה לפני השינה,‬ ‫או בכלל.‬
‫אני אפליץ.‬
‫פפפ, פפפ… אני אפסיד אצלה נקודות.‬
‫אני לא יכול לנחור.‬
‫"אל תנחר!" התפחתי את הכרית שלי,‬
‫כדי שלא אתהפך‬ ‫או שאמצא את עצמי באיזו תנוחה מוזרה.‬
‫ישנתי ככה.‬
‫אם הצוואר שלי יסתובב, אני אנחר.‬
‫אז ניסיתי להירדם.‬
‫כיביתי אורות.‬
‫נרדמנו.‬
‫באמצע הלילה,‬
‫בערך באחת או בשתיים,‬
‫שמעתי נחירות.‬
‫מייד התעוררתי. "שיט, אל תעשה את זה!‬
‫"אל תדפוק את זה!"‬
‫התעוררתם פעם מנחירה של עצמכם?‬
‫אתם שומעים אותה, והיא מבהילה אתכם?‬
‫ישבתי במיטה. "קדימה, תתעשת."‬
‫בזמן שסידרתי שוב את הכריות שלי,‬ ‫עדיין שמעתי את הנחירות.‬
‫זה היה ככה.‬
‫כמו חזיר שנמחץ בדלת.‬
‫באמת. הייתי צריך להתאמן הרבה על הצליל הזה,‬
‫כי רציתי להיות מדויק בשבילכם.‬
‫כל אקורד.‬
‫לא אני נחרתי.‬
‫זאת הייתה היא.‬
‫מה יכולתי לעשות?‬
‫אני זקוק לחושך ושקט מוחלטים כדי לישון.‬
‫היא נחרה. עדיין לא הכרתי אותה מספיק טוב.‬ ‫אם היא הייתה ידידה, הייתי יכול לבעוט בה‬
‫או לסובב לה את הראש‬ ‫כדי לשנות את התנוחה שלה.‬
‫להפוך את התקליט, מוזיקה אחרת.‬ ‫כי אף פעם לא שמעתי דבר כזה.‬
‫איך זה עובד?‬ ‫זה בגלל האופן בו הצוואר שלה התעקם?‬
‫אף פעם לא שמעתי צלילים כאלה.‬
‫היא המשיכה לנחור.‬
‫משתיים בלילה עד הבוקר, לא עצמתי עין.‬
‫פשוט שכבתי שם. בחיי.‬
‫כשהגיע הבוקר, הכול היה רגיל.‬
‫אתם יודעים מה שואלים‬ ‫כשמתחילים לצאת עם מישהו?‬
‫ירדנו לאכול ארוחת בוקר במלון.‬
‫"איך ישנת?"‬
‫אני אדם מתחשב.‬
‫אמרתי לה, "ממש לא טוב".‬
‫"למה? הכריות היו קשות מדי?"‬
‫"לא, הן היו בסדר."‬ ‫זה היה מלון חמישה כוכבים.‬
‫"המיטה לא הייתה מספיק רכה?"‬ ‫"לא, היא הייתה טובה יותר מהמיטה שלי בבית."‬
‫"אז…‬
‫"למה לא ישנת?"‬
‫ניסיתי להתחשב כשאמרתי,‬
‫"נחרת."‬
‫כל גרם הומור נעלם מהפרצוף שלה.‬
‫"זה לא מצחיק."‬
‫היא אמרה לי שזה לא מצחיק.‬
‫"אל תגיד שטויות כאלה.‬
‫"נפרדתי מהאקס שלי כי הוא נחר‬ ‫ולא יכולתי לישון איתו.‬
‫"חברות שלי אמרו לי להיפרד ממנו.‬
‫"לא ידענו מה לעשות.‬
‫"אז לילה אחד היינו מחוץ לעיר,‬ ‫וצילמתי אותו עושה את זה.‬
‫"שלחתי את הסרטון לחברות שלי‬ ‫כדי להראות להן עם מה אני מתמודדת.‬
‫"הן אמרו לי להיפרד ממנו.‬ ‫אז זה לא מצחיק בכלל."‬
‫אז קיבלתי כתף קרה.‬
‫יצאנו, והיא הייתה לגמרי מצוברחת.‬
‫היא התנהגה… אתם יודעים?‬
‫לקחתי אותה לקניות,‬
‫כדי שתרגיש טוב יותר.‬
‫מצב הרוח שלה השתפר בארוחת הערב,‬ ‫ואז חזרנו לאותה מיטה.‬
‫וכשאנחנו עייפים, אנחנו עלולים לנחור.‬
‫זה קורה גם לי.‬
‫אם אתה עייף או בתנוחה לא נכונה,‬ ‫אתה עלול לנחור.‬
‫אולי זה קרה כי היא הייתה עייפה מהטיול.‬
‫אז ישנו. זה היה בערך באותה שעה בלילה.‬
‫כמו חזיר שעובר עינויים.‬
‫לא ידעתי מה לעשות. לא יכולתי לישון.‬
‫ישבתי בשקט, כדי לא להעיר אותה.‬
‫הטלפון שלי היה בהטענה ליד המיטה.‬
‫ניתקתי אותו מהחשמל.‬
‫לא ידעתי מה עוד לעשות,‬
‫אז צילמתי סרטון.‬
‫סרטון ארוך.‬
‫לא ידעתי מה עוד לעשות עד הבוקר.‬
‫היו לי הרבה צילומים.‬
‫בבוקר למחרת, בארוחת הבוקר, היא שוב שאלה,‬
‫"נוז,‬
‫"איך ישנת?"‬
‫אני באמת אדם מתחשב.‬
‫הראיתי לה את הסרטון.‬
‫היא צפתה בו.‬
‫זה נראה‬
‫כאילו היא עומדת להפיל את הטלפון שלי.‬
‫"נוז,‬
‫"זה אמיתי?‬
‫"זה לא מזויף. זה היה לוקח המון זמן."‬
‫"לא יכול להיות שזה אמיתי.‬
‫"לא יכול להיות."‬
‫היא התייפחה שם במסעדה.‬
‫היא ממש בכתה בטירוף.‬
‫לא ידעתי איך לנחם אותה.‬ ‫לא חשבתי שזה יהיה כל כך נורא.‬
‫הייתי צריך להגיד לה‬
‫שכולנו נוחרים, שלכולנו יש כל מיני עניינים.‬
‫חזרנו.‬
‫קיצרנו את הטיול שלנו.‬ ‫היא לא דיברה איתי במטוס.‬
‫אחר כך רציתי לעזור.‬
‫אמרתי לה, "בואי נלך לרופא‬
‫"ונעבור בדיקת שינה‬ ‫בבית החולים סאמיטיווג' סרינקארין."‬
‫היינו צריכים לישון בבית החולים.‬
‫הרופאים והאחיות תקעו לנו כל מיני דברים‬ ‫בראש, ברקות, בחזה,‬
‫בכל מקום עד לאצבעות ברגליים.‬
‫ישנו ונתנו לרופאים ולאחיות לבדוק‬ ‫אם אנחנו נושמים או מתהפכים.‬
‫הם מדדו הכול בעזרת מחשב,‬ ‫ואז הסתכלו על התוצאות ואמרו‬
‫שהיא תצטרך לישון עם מסכה עד סוף חייה.‬
‫לא היה איך לרפא את זה.‬ ‫אי אפשר לרפא נחירות.‬
‫זה מורכב מדי.‬
‫הסיבה יכולה להיות אלרגיות, עודף משקל,‬
‫חולשה בשרירי הלשון,‬
‫או חסימה מסוימת בדרכי הנשימה‬ ‫שגורמת למחסור בחמצן.‬
‫זה כמו כששותים באבל טי.‬
‫בדרך כלל הנוזל עולה בקלות,‬
‫אבל הבועות יכולות לחסום את הקשית.‬
‫זה ככה.‬
‫הגוף שלנו צריך חמצן, הוא לא רוצה למות.‬
‫זאת הסיבה.‬
‫הגיע הזמן לבחור מסכה.‬
‫זאת הייתה החלטה גדולה.‬ ‫המסכות היו כמו דגמי מכוניות.‬
‫היו הסיניות, והיו את מכוניות העל.‬
‫הקלות יותר היו יקרות,‬
‫כי המכונה משחררת חמצן‬ ‫מעורבב בלחות לתוך האף.‬
‫זה רועש.‬
‫המסכה לא תתאים בצורה טובה לפרצוף שלך‬
‫אלא אם מכינים אותה בהתאמה אישית,‬ ‫אז צריך למדוד דגמים שונים.‬
‫יש דגמים עם שלוש רצועות‬
‫שמכסות את האף ואת הפה.‬
‫יש צינור ארוך‬
‫שמתחבר למכונה שנמצאת ליד המיטה.‬
‫המכונה הייתה בצד שאני אוהב לישון בו,‬
‫אבל התקע היה שם.‬
‫היא חיברה אותה.‬
‫דמיינו את זה.‬
‫המסכה ושלוש רצועות על הפרצוף שלה.‬
‫סרט ראש כמו של טניסאי.‬
‫רצועות באמצע הפרצוף ומתחת לסנטר,‬
‫אחרת המסכה תיפול.‬
‫אל תחשבו שדבר כזה יכול להדליק אתכם.‬
‫כמו לישון עם דארת' ויידר.‬
‫נראה לכם שתרצו‬ ‫להשתעשע במיטה עם דארת' ויידר?‬
‫"היי, מותק."‬
‫אז היא הסתובבה…‬
‫"אני אבא שלך."‬
‫הנה חרב האור שלי.‬
‫תהיתי‬
‫אם אוכל לסבול להיות עם…‬
‫זה היה כאילו היא מטופלת שלי,‬ ‫ואני המטפל שלה.‬
‫אוכל לישון עד סוף חיי‬ ‫עם בעלת המוגבלות הזאת?‬
‫אתם מבינים למה אני מתכוון? בחיים האמיתיים,‬ ‫מערכות יחסים דורשות בחירות.‬
‫ואתה חייב לקחת אחריות על הבחירות האלה.‬
‫אין נכון או לא נכון, אבל אתה בוחר.‬
‫דמיינו שהבעל שלכן שותה יותר מדי.‬
‫את בוחרת להיות איתו.‬
‫או אם הוא מהמר.‬
‫את בוחרת להישאר.‬
‫הוא מכור להימורים.‬
‫בחרת בו? כן? אז זה עלייך.‬
‫ככה זה.‬
‫להיות עם דארת' ויידר?‬
‫אתם בקטע?‬
‫לא תוכלו להשתמש בחרב האור.‬
‫סיפרתי לאחרונה הרבה סיפורי רוחות רפאים.‬
‫אנשים שואלים אותי אם הם אמיתיים.‬
‫אני לא יודע, אבל היא עדיין בבית שלי.‬
‫כן. הרבה מבוגרים דואגים לי.‬
‫הם מתקשרים ושואלים,‬ ‫"נוז, רוח הרפאים עדיין אצלך?"‬
‫אמרתי, "אני לא יודע,‬
‫"אבל נעשיתי אמיץ יותר.‬ ‫אני חושב שנוכל לחיות זה עם זה."‬
‫הם שואלים, "נתת לה מנחה?"‬
‫אני אומר, "אל תדאגו.‬
‫"זה בעדיפות עליונה מבחינתי.‬
‫"זה הדבר שאני הכי אוהב לעשות."‬
‫"אתה חולק את זה?"‬ ‫"כמובן."‬
‫"והיא מקבלת את זה?"‬ ‫"מאיפה לי לדעת?‬
‫"אם כן, זה היה נגמר.‬
‫"איך אוכל לדעת?‬ ‫אני שולח לשותפים הקארמטיים שלי."‬
‫"לא, אתה צריך לזהות את השם שלה."‬
‫"רגע, איך אני אמור לדעת למי…‬
‫"שייכת הנשמה הזאת?"‬
‫אתם יודעים?‬
‫מי שלח לי את רוח הרפאים הזאת?‬ ‫מאיפה היא באה?‬
‫מישהו אמר לי שזה קסם שחור. של מי?‬
‫"אני מכיר שמאן שיוכל לעזור."‬ ‫"איפה?"‬
‫"הנה המספר שלו."‬
‫הוא נתן לי גם את הכתובת שלו.‬
‫"במה הוא מיוחד?"‬
‫"אתה צריך לפגוש אותו.‬
‫"הוא ייתן לך חמישה שמות,‬
‫"ואז תצטרך לבקש מחילה‬
‫"עם קטורת, נרות ופרחים.‬
‫"עד הבוקר רוח הרפאים תיעלם."‬
‫"בסדר, אני אנסה."‬
‫אז הלכתי למצוא את השמאן.‬
‫הוא גר בצפון,‬ ‫אני לא יכול להגיד באיזה מחוז.‬
‫לא מצאתי אותו,‬ ‫כי הכבישים היו מסובכים, אז שכרתי…‬
‫נהג בשם אד.‬
‫אד היה בחור צפוני צעיר עם עור יפה.‬
‫אדם נאה, עם ילד אחד.‬
‫הוא הסיע אותי בכבישים שם. בקיצור,‬
‫הגענו לבית בסגנון ממלכת לאנה.‬ ‫חיכו שם כמה אנשים.‬
‫חיכיתי בערך שעה וחצי עד שהגיע תורי.‬
‫נכנסתי לבית. הוא היה בגודל של הבמה הזאת.‬
‫הוא ישב על ספסל עם כרית משולשת לידו.‬
‫זחלתי לכיוונו. הוא שאל,‬ ‫"מה מביא אותך לכאן?"‬
‫סיפרתי לו מה קורה.‬
‫"יש אצלי רוח רפאים.‬ ‫מישהו אמר לי שקוללתי."‬
‫"זה בסדר. אני…‬
‫"נותן לך שמות.‬
‫"כן. מה לעשות?"‬
‫"בקר בתשעה מקדשים כדי לתת מנחות."‬
‫הוא נתן לי רשימה של מקדשים.‬
‫"אלה חייבים להיות התשעה האלה,‬ ‫כי הם קשורים לקארמה שלך."‬
‫"אה, אני מבין. ומה לעשות אחר כך?"‬
‫"אחר כך‬
‫"שלח תמונות או סרטונים שלך‬ ‫כמנחה לעוזר שלי."‬
‫לקחתי את המספר שלו.‬
‫אחרי שאבקר בכל תשעת המקדשים,‬
‫העוזר היה אמור לקבל את המנחה שלי כתשלום,‬ ‫ואז לתווך, לתקשר עם כוח עליון כלשהו,‬
‫וככה להוציא רשימה של חמישה שמות.‬
‫סיימתי,‬
‫אז הודיתי לשמאן כמו שהייתי אמור.‬
‫אני יוצא מהדלת.‬
‫הוא אמר, "רגע.‬
‫"הראשון יכול ללכת, השני צריך להישאר."‬ ‫הראשון הייתי אני,‬
‫השני היה אד. מה?‬
‫"בוא אליי."‬
‫חשבתי שהם ידברו עליי,‬
‫כי אולי הוא ידע על משהו מסכן חיים,‬
‫ולא רצה להגיד לי.‬
‫אז חיכיתי בחוץ.‬
‫אד היה שם עוד 35 דקות.‬
‫חיכיתי לו בחום.‬
‫כשהוא יצא,‬
‫שאלתי אותו, "היי, אד, מה זה היה?"‬
‫"אני לא יכול לספר לך כאן.‬ ‫בוא ניכנס למכונית."‬
‫אנחנו נכנסים למכונית.‬ ‫נסענו קצת. "ספר לי כבר."‬
‫"אנחנו עדיין קרובים מדי.‬ ‫לא נראה לי שאני כבר יכול לספר."‬
‫"שיט, אני חייב לדעת. ספר לי!"‬
‫"עשרה קילומטרים מכאן יש בית קפה."‬
‫עצרנו שם.‬
‫התיישבנו בלי להזמין כלום.‬
‫"ספר לי, מה קורה?"‬
‫"נכנסתי לשם,‬
‫"השמאן נעל את הדלת,‬
‫"הסיט את הווילונות,‬
‫"וניגש אליי.‬
‫"הוא היה כל כך קרוב, שהרגשתי אותו נושם.‬ ‫הוא דיבר בתאילנדית צפונית."‬
‫"אתה סובל מבעיות כלשהן עכשיו?‬
‫"לא.‬
‫"אתה תסבול.‬
‫"אבל חכה,‬
‫"אני אתן לך חמישה שמות."‬
‫"איפה אצטרך לתת להם מנחות?"‬
‫"אין צורך."‬
‫"אז מה אני צריך לעשות?"‬
‫"תוריד חולצה."‬
‫אד הוריד חולצה. "ואז מה הוא עשה?"‬
‫"הוא התקרב אליי ושאל,‬
‫"באיזה יום בשבוע נולדת?"‬
‫"עניתי לו, 'ביום ראשון, אדוני'."‬
‫"הוא טפח עליי בידו, בסימני זריחה."‬
‫"יום שני, יום שלישי,‬
‫"יום רביעי, יום חמישי‬
‫"יום שישי,‬
‫"יום שבת, יום ראשון."‬
‫"אד! מה עשית?"‬
‫"לא ידעתי מה לעשות.‬
‫"לא ידעתי אם זה חלק מטקס.‬ ‫נתתי לו לחפון אותי."‬
‫"ואז מה?"‬ ‫"הוא שאל אותי באיזה חודש נולדתי.‬
‫"אמרתי לו שבספטמבר."‬
‫"ינואר, פברואר,‬
‫"מרץ, אפריל…‬
‫"ספטמבר.‬
‫"מה סימן שנת הלידה שלך?"‬
‫"נולדתי בשנת החזיר."‬
‫"העכברוש, השור, הטיגריס, הארנבת,‬
‫"הקוף, התרנגול, הכלב‬
‫"החזיר."‬
‫"ואז מה?"‬
‫"הוא אמר לי שהוא עדיין לא רואה,‬ ‫שהרשימה עדיין לא ברורה."‬
‫"זה עדיין לא שלם.‬ ‫לפעמים יש רק שמות פרטיים או שמות משפחה."‬
‫"אז מה לעשות?"‬
‫"תוריד מכנסיים."‬
‫הוא ביקש מאד שיוריד מכנסיים‬ ‫וישכב על הספסל שעליו הוא ישב.‬
‫הוא התיישב על הספסל. השמאן התקרב.‬
‫הוא שאל אותו שוב,‬
‫"באיזה יום בשבוע נולדת?"‬ ‫"כבר אמרתי לך."‬
‫"הרשימה עדיין לא ברורה."‬
‫שוב, עכברוש, שור, חפינה.‬
‫הוא חפן אותו לאורך כל המערכת,‬
‫ואז אד עזב.‬
‫הוא הראה לי לי את הנייר.‬ ‫"אלה חמשת השמות שקיבלתי."‬
‫הסתכלתי על זה. "שיט!"‬
‫אמרתי את זה בקול כל כך חזק,‬ ‫שאנשים בבית הקפה הסתכלו.‬
‫"מה הבעיה שלו? למה הוא עשה את זה?"‬
‫"אל תדאג. אני גבר, אז זה לא רציני."‬
‫"זה כן!"‬
‫אני מתעצבן כשאני שומע על הטרדות מיניות.‬
‫זה לא קורה רק לנשים,‬ ‫זה יכול לקרות גם לגברים.‬
‫הרגשתי…‬
‫"אני הבאתי אותך לשם.‬
‫"אני הכנסתי אותך לדבר הזה.‬
‫"אנחנו חוזרים.‬
‫"אנחנו חייבים ללמד את המנוול הזה לקח."‬ ‫"זה לא סיפור גדול."‬
‫"לא, הוא צריך להיענש."‬
‫"מה אתה מתכוון לעשות?‬
‫"אני אתעמת איתו מול כולם.‬
‫"שמאן, איך יכולת לעשות את זה?‬
‫"מה הבעיה עם הזין שלי?‬
‫"למה אני צריך ללכת לתשעה מקדשים?‬
‫"לנסוע כל כך הרבה?‬
‫"אני צריך לנסוע לפיטסאנלוק,‬ ‫להרים, לבנגקוק.‬
‫"ייקח לי בערך חודש להגיע לכל התשעה,‬ ‫וכרטיסי הטיסה יעלו לי 100,000 באט.‬
‫"יכולת פשוט למעוך לי את הזין.‬
‫"מה עשיתי לא בסדר?‬
‫"בוא הנה ותחפון אותי.‬
‫"אני אתפשט."‬
‫אלה החיים עבור בני הדור שלי.‬
‫זה להיות מעבר לשיא. זה גיל הפרישה.‬
‫אנשים בגיל הזה חושבים בצורה דומה.‬ ‫אנחנו רוצים להשלים את ה"באקט ליסט" שלנו.‬
‫אנחנו מתלהבים לעשות דברים‬ ‫שאף פעם לא עשינו.‬
‫יש אנשים שרוצים‬
‫לצנוח צניחה חופשית, לקפוץ ממטוס.‬
‫אחרים רוצים לטפס על הרים‬
‫או לשחות עם כרישים.‬ ‫יש אנשים שמטיילים בעולם.‬
‫אתם יודעים? אף פעם לא רציתי שום דבר כזה.‬
‫לא רציתי לעשות את זה.‬
‫הדברים האלה לא ממש מושכים אותי.‬
‫אני אוהב דברים שגורמים לי‬
‫להרגיש נמרץ, אבל לא ככה.‬
‫לא מזמן עשיתי משהו מאוד ממריץ.‬
‫ראיתי ריקוד אקזוטי.‬
‫כן.‬
‫אתם אולי חושבים שרקדניות אקזוטיות‬ ‫הן לא ממש מיוחדות.‬
‫למה ללכת לשם?‬
‫זה לא היה רעיון שלי, אלא של חבר זר שלי.‬
‫הוא בא לביקור, שאלתי אותו מה הוא מתכנן,‬ ‫והוא אמר, "לאכול בג'אי פאי, ואט פרה קוו…"‬
‫לתחנה האחרונה שלו‬
‫הוא רצה ללכת לגו-גו בר ברחוב בנגלה בפוקט.‬
‫שאלתי למה, והוא אמר, "אף פעם לא שמעת?‬
‫"אני לא אספר לך.‬ ‫אתה צריך לראות בעצמך, אתה תאילנדי!"‬
‫לא יכולתי לתת לו לזלזל בי,‬
‫אז הייתי חייב ללכת. דברים כאלה‬
‫חשובים לי. דברים כאלה…‬
‫נראים חסרי טעם,‬ ‫אבל האמת שהם חשובים לי מאוד.‬
‫אז נסעתי לפוקט, לרחוב בנגלה.‬ ‫מצאתי את הבר שהוא סיפר לי עליו.‬
‫הוא אמר לי שאף פעם לא ראיתי מופע כזה.‬
‫לא ידעתי על זה שום דבר.‬ ‫הגעתי לרחוב בנגלה ונכנסתי לסמטה…‬
‫אנשים רקדו שם.‬ ‫היו כאלה שראו אותי וביקשו תמונה.‬
‫הכול היה טוב. שאלתי מישהו איפה הבר.‬
‫הוא אמר לי,‬
‫"זה בר סודי.‬
‫"כל חודש משנים את השם שלו,‬ ‫כי המשטרה תמיד סוגרת אותו.‬
‫"אני לא יכול‬
‫"להגיד לך איפה הוא כרגע,‬ ‫אבל פעם הוא היה ברחוב ההוא."‬
‫הוא הצביע על איזה רחוב, והלכתי לכיוון.‬
‫מצאתי את המקום, אבל היה כתוב שם שם אחר.‬
‫ניגשתי לבחור שעמד בחוץ. הוא נראה קשוח.‬
‫"אני מחפש את המקום הזה."‬
‫"אתה תאילנדי?‬
‫"אין כניסה לתאילנדים. אתה לא יכול להיכנס."‬
‫אין כניסה לתאילנדים. לא פלא.‬
‫"לך מפה. אין כניסה לתאילנדים."‬
‫הוא הבריח אותי כמו כלב.‬ ‫לעובדה שאני נוז אודום לא הייתה שום חשיבות.‬
‫נכנעתי. נסעתי עד כאן,‬
‫ולא יכולתי להיכנס. ואז ראיתי איזה בחור.‬
‫כל הפרצוף שלו היה מלא קעקועים.‬
‫הצטלמתי איתו בסמטה.‬
‫הוא אמר, "נוז, מה אתה עושה?"‬
‫"רציתי להיכנס לגו-גו בר הזה."‬
‫הוא עבר דרך קבוצה של זרים.‬
‫"אתה", הוא אמר לבחור שמוכר כרטיסים.‬
‫"אתה."‬
‫"שים פה את הטלפון שלך, אסור לצלם בפנים."‬
‫הוא בטח הבוס.‬
‫המעשים הטובים שלי סוף סוף השתלמו.‬ ‫זה היה הפרס שלי.‬
‫הייתי התאילנדי היחיד בבר.‬
‫זה היה חדר בגודל כזה בערך,‬
‫וכולו מלא קוריאנים, סינים,‬ ‫שחורים, לבנים… כל מיני סוגים של אנשים.‬
‫הוא ליווה אותי קדימה.‬
‫ממש לכאן, ליד הבמה.‬ ‫היא הייתה קצת יותר גבוהה.‬
‫ככה.‬
‫המופע כבר התחיל.‬
‫ברגע שהגעתי לשם, זה היה המופע.‬
‫אוקיי. זו הייתה…‬
‫אישה בת 40 בערך.‬
‫היא רקדה… בתנועות סקסיות כאלה,‬
‫אבל נראה שהיא לא ישנה מספיק בלילה.‬
‫כאילו היא עייפה וסובלת מתת תזונה.‬
‫ואולי היו לה גם בעיות פיננסיות.‬
‫היא רקדה כאילו עבר עליה יום לא קל.‬
‫ככה היא רקדה.‬
‫המוזיקה הייתה מוזיקת ריקודים.‬ ‫הייתי מזמזם לכם אותה,‬
‫אבל אז אצטרך לשלם על הזכויות.‬
‫אם אשיר או אזמזם משהו בהופעה שלי,‬ ‫עלולים לתבוע אותי.‬
‫לא קל לעשות סטנד-אפ בימינו.‬
‫אנשי הצוות שלי אמרו לי לזמזם את זה במקום.‬ ‫על זה הם קיבלו את הזכויות.‬
‫זה "טאתונג סאונד".‬ ‫דמיינו אותה רוקדת לצלילי "טאתונג סאונד".‬
‫האמת שאני לא יודע את המילים.‬
‫"טאתונג סאונד…‬
‫"מסתכלת על הכוכבים…"‬
‫זה לא עובד!‬
‫בואו נגיד שהיא רקדה.‬
‫אחרי כמה זמן היא הלכה להרים קערה.‬
‫זאת הייתה קערה כמו של דג, עם קצה גלי.‬
‫בערך בגודל כזה. היו בתוכה מים.‬
‫היא לקחה אותה והניחה אותה כאן.‬
‫הניחה אותה ממש כאן.‬
‫ואז היא עמדה כשהקערה בין הרגליים שלה.‬
‫השיר עדיין התנגן.‬
‫בחיי! למה לא יכולתם להשיג שיר קל יותר?‬
‫ואז השיר נפסק!‬
‫היא הייתה ערומה לגמרי.‬ ‫לא היה עליה שום פריט לבוש.‬
‫היא סובבה קצת את האגן.‬
‫משהו חי‬
‫יצא מה…‬
‫כוס שלה. אני אקרא לזה "כוס".‬
‫זה מונח שכיח בימינו. "כוס."‬
‫יצא איזה יצור מתוך הכוס שלה.‬
‫הוא יצא,‬
‫ובהתחלה הוא לא זז.‬
‫הוא נחת בתוך המים ועלה למעלה.‬
‫ידעתי שזה דג.‬
‫ידעתי לפי הצורה שלו. הוא התפתל קצת.‬
‫זה דג. אבל הוא לא שחה.‬
‫אני לא יודע למה.‬
‫אולי הוא היה בהלם.‬
‫אולי הוא חטף מכה בראש.‬
‫אתם יכולים לדמיין? הפגיעה.‬
‫אחרי כמה זמן הוא התרגל למים.‬ ‫הסנפירים שלו היו…‬
‫ואז הוא התחיל לשחות.‬
‫הוא שחה בקערה. הייתי קדימה, ממש קרוב אליו.‬
‫ראיתי שזה דג.‬
‫אבל הסתכלתי וחשבתי, "איזה דג זה?"‬
‫תהיתי כמו כולם.‬
‫שפמנון.‬
‫נשמטה לי הלסת, כמו שנשמטת לכם.‬
‫הוא היה בגודל כזה.‬
‫בגודל כזה. הייתי ממש שם.‬
‫שפמנון!‬
‫איך יצא משם שפמנון?‬ ‫היו לי כל כך הרבה שאלות.‬
‫איך זה עבד? הדוקרנים שלו לא עקצו אותה?‬
‫כשהייתי ילד תפסתי שפמנון,‬ ‫והוא עקץ אותי. זה כאב נורא.‬
‫איפה היא שמה את הדוקרנים?‬
‫לאן הוא הלך? איך עבד האחסון?‬
‫בזמן שהייתי מבולבל, היא עשתה עוד סיבוב קל.‬
‫עכשיו שלושה שחו בקערה.‬
‫עכשיו אני מבין למה החבר הזר שלי אמר‬
‫שעצוב שעדיין לא ראיתי את זה.‬
‫זה באמת הרחיב את אופקיי.‬
‫הייתי מוקסם. כל השלושה היו בחוץ.‬
‫ממש התרשמתי באותו רגע.‬
‫כל מה שהיה לי לתת לה בתמורה היה טיפ.‬ ‫נתתי לה כל מה שהיה לי.‬
‫נתתי לה את הטיפ,‬
‫ואז היא סיימה את הקטע שלה.‬
‫מישהי אחרת עלתה.‬
‫גם היא סחבה קערת דגים, אבל היא הייתה ריקה.‬
‫אולי הדגים היו בבית.‬
‫הם חזרו עם אימא שלהם.‬ ‫נכון? שרק ילדה אותם לפני רגע.‬
‫את ישנה או צוחקת?‬
‫את נשענת כי את צוחקת, או כי את נרדמת?‬
‫רק הצצתי.‬
‫תגידי לי, מה עשיתי לא בסדר?‬
‫מה הבעיה?‬
‫אני אשגיח עלייך.‬
‫חזרה לקערת הדגים.‬
‫זו הייתה אישה בת 30 בערך.‬
‫היא הניחה את הקערה.‬
‫המוזיקה התחילה.‬
‫בואו נימנע מבעיות ונישאר עם אותו שיר.‬
‫אני ממש מכריח את עצמי.‬
‫היא רקדה לצלילי המוזיקה הסקסית הזאת.‬
‫ריקוד סקסי. ואז המוזיקה הפסיקה.‬
‫היא הזיזה את האגן, ויצא…‬
‫אתם יודעים מה יצא?‬
‫היו לו ארבע רגליים.‬
‫צב.‬
‫צב יפני.‬
‫הוא היה עגול, בערך בגודל כזה.‬
‫צב יפני. הוא היה ממש חמוד.‬
‫צב יפני.‬
‫שוב היו שלושה. הם שחו במים.‬
‫האימא של הצבים.‬
‫אז ככה היא נראית.‬
‫מה יכולתי לתת לה תמורת דבר כזה?‬ ‫נתתי לה טיפ ענק. היא הלכה.‬
‫היא הייתה מאוד מקצועית,‬
‫אבל היה נראה‬ ‫שהיא לא ממש נהנית מהעבודה שלה.‬
‫אני חושב‬
‫שזה… אני לא יודע,‬
‫העסק שלה הוא העסק שלה.‬
‫לפחות היא נהנתה יותר מהכלבה הזאת.‬
‫אני אמשיך לחזור אלייך.‬
‫לא אתן לך להירדם.‬
‫היא הרימה את הקערה והניחה אותה בצד.‬
‫אישה שלישית הגיעה.‬
‫לא האישה הראשונה.‬
‫אני לא יודע בת כמה היא הייתה.‬ ‫היא הייתה מבוגרת יותר.‬
‫גם היא רקדה קצת.‬
‫כולן עולות ככה, רוקדות ריקוד סקסי.‬
‫כשהמוזיקה הפסיקה,‬
‫הייתי בציפייה.‬
‫ציפיתי לראות מה יצא.‬
‫לא היה לי עם מי לדבר, כי כולם שם היו זרים.‬
‫אני חושב שהם לא ציפו שיהיה תאילנדי בקהל.‬
‫מה עמד לצאת?‬
‫היא נעמדה שם,‬
‫אבל שום דבר לא יצא.‬
‫לא הייתה קערה.‬
‫אבל אחרי כמה זמן, משהו הוציא את הראש שלו.‬
‫ציפור.‬
‫ציפור צהובה הוציאה את הראש שלה.‬
‫ואז היא עשתה, "פופ",‬
‫ועפה מתוך הכוס שלה.‬
‫היא עפה מתוך הכוס שלה!‬
‫אני אומר לכם, זה היה יותר מלהיב‬
‫מקפיצה ממטוס בלי מצנח,‬
‫או משחייה עם תנינים,‬
‫או מטיפוס על האוורסט.‬
‫ציפור יצאה לה מהכוס,‬
‫במרחק שני מטרים ממני.‬
‫זה היה…‬
‫זו הייתה כמו סצנה מסרט,‬
‫אבל זה היה אמיתי. היא עפה החוצה!‬
‫הציפור עפה!‬
‫היא עפה בחדר.‬
‫זה לא היה כמו בסרטים,‬ ‫בהם היא הייתה עפה למטה.‬
‫יותר כמו ציפור שעפה לתוך הבית.‬
‫היא הייתה מבוהלת.‬
‫היא רק יצאה ממערה,‬ ‫ועכשיו יש מולה המון אנשים.‬
‫הקהל השמיע אותם קולות כמוכם.‬ ‫היא נכנסה במראה ובקיר.‬
‫הצופים יללו.‬
‫זה היה כאילו הכול היה מתוסרט.‬
‫היא עפה מסביב, ואיפה היא נחתה?‬
‫מולי!‬
‫הלוואי שזה היה מומצא, אבל הכול אמיתי.‬
‫היא לא נחתה ככה, בקלילות כזו.‬
‫היא נחתה כאן והחליקה.‬
‫בום. ואז היא התגלגלה מתחת לשולחן.‬
‫היא הלכה מתחת לשולחן.‬
‫וכולם הסתכלו לכאן, כי הם דאגו לציפור.‬
‫היא נכנסה מתחת לשולחן, ואני…‬
‫הייתי צריך להרים רגליים,‬ ‫אבל רציתי לעזור לתפוס אותה.‬
‫פחדתי שאדרוך עליה.‬
‫אולי היא הייתה הבת הלגיטימית שלה.‬
‫מה אעשה אם אהרוג את הבת שלה?‬
‫ככה.‬
‫אנשי הצוות באו כדי לתפוס אותה.‬
‫איך קוראים להם?‬
‫השרתים ובעלי הבר באו לעזור.‬
‫"תרים רגליים, בבקשה."‬
‫אנשים התאספו מסביב.‬
‫האישה ששחררה את הציפור,‬
‫אם הציפורים, ניגשה אליי.‬
‫זה נוז אודום כאן.‬
‫"שב ואל תזוז. אל תדרוך עליה."‬
‫כשהיא הייתה מולי, היא…‬
‫"היי!‬
‫"זה נוז?‬
‫"היי! זה נוז אודום!"‬
‫היא שכחה מהציפור.‬
‫"נוז אודום!‬
‫"בחיי! נוז אודום כאן!"‬
‫מצב הרוח שלה השתנה לחלוטין.‬ ‫היא נראתה נלהבת.‬
‫"נוז! איך הגעת לכאן? מי הכניס אותך?‬
‫"ראיתי אותך קודם,‬ ‫אבל חשבתי שאתה ג'קי צ'אן.‬
‫"זה באמת נוז אודום! היי, חכה רגע!"‬
‫היא אמרה לשרת, "תביא עט ונייר.‬
‫"צפיתי בך כשהייתי ילדה.‬
‫"תביא נייר!"‬
‫היא התקרבה אליי.‬
‫"אתה יכול לחתום על זה, בבקשה?"‬
‫אתם צריכים להבין‬
‫שהיא הייתה ערומה לגמרי.‬
‫מבחינתה זה לא עניין גדול, אלה המדים שלה.‬
‫נכון? אלה מדי העבודה שלה. זה רגיל לגמרי.‬
‫היא בטח עושה את זה כבר עשר שנים.‬
‫זה לא היה משהו חדש. היא כרעה.‬
‫"תחתום על זה בבקשה."‬
‫בזמן שחתמתי,‬
‫לא ידעתי לאן להסתכל.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שבה לא הרגשתי כמו סלבריטאי.‬
‫הרגשתי כמו גניקולוג.‬
‫החתימה שלי יצאה מבולגנת נורא. היא הייתה…‬
‫היא הייתה לגמרי…‬
‫ואז היא באה, ישבה בפישוק…‬
‫היא הייתה מעריצה גדולה.‬
‫זה היה משהו מיוחד.‬
‫"אל תלך לשום מקום.‬ ‫כשאסיים, אוכל לקבל גם תמונה?"‬
‫היא דיברה איתי קצת.‬
‫זה היה…‬
‫לא ידעתי מה להגיד,‬ ‫הייתי המום. נתתי לה טיפ ענק.‬
‫ואז מצאנו את הציפור שלה.‬
‫היא הרימה אותה והודתה לקהל.‬ ‫מחאנו לה כפיים.‬
‫"אם אתה כאן, אתן לך הדרן."‬
‫הדרן?‬
‫רציתי לדעת מה הוא יהיה.‬
‫היא נעלמה, בטח כדי לדבר‬ ‫על מה הן יעשו בשבילי.‬
‫זמן קצר אחר כך שלושתן יצאו,‬
‫והחזיקו בננות.‬
‫אלה היו בננות ירוקות.‬
‫הן החזיקו אותן ביחד.‬
‫המוזיקה הייתה קצבית.‬ ‫הן רקדו, והן הביאו איתן את הבננות.‬
‫ואז היא לקחה בננה‬
‫וקילפה אותה. ואז…‬
‫היא…‬
‫לקחה את הבננה‬
‫ותקעה אותה ככה, בתנוחה כזאת.‬
‫תהיתי למה.‬
‫היא הכניסה את כולה.‬
‫ואז הייתה הודעה.‬
‫הדי-ג'יי אמר,‬
‫"מישהו רוצה להתנדב להחזיק את הסלסילה?"‬
‫נראה לכם…‬
‫נראה לכם שהייתי מוותר על זה?‬
‫אין סיכוי! היא דחפה לי אותה לידיים.‬
‫"תעלה." אז עליתי לבמה.‬
‫החזקתי את הסלסילה על הבמה. לא ידעתי למה.‬
‫לא ידעתי איך להתנהג. "מה לעשות?"‬
‫"תחזיק אותה ככה. אם יצא משהו, תפוס אותו."‬
‫הסלסילה הייתה בקצה הבמה.‬
‫המוזיקה התחילה, הן ספרו,‬ ‫"אחת, שתיים, שלוש" והיא דחפה,‬
‫והבננה יצאה.‬
‫היא נורתה החוצה.‬
‫עדיין לא ידעתי מה לעשות. היא התרחקה ממני.‬
‫מה לעשות? זינקתי!‬
‫הקהל שם מחא כפיים בדיוק כמוכם.‬
‫הרגשתי כמו הזוגות האלה שעובדים ביחד.‬
‫הייתי בטירוף! אהבתי את זה מאוד.‬
‫כשהמופע הסתיים,‬
‫היא התעטפה בשמיכה‬
‫וניגשה אליי כדי לנהל איתי שיחה ארוכה.‬
‫הרגשתי שלמדתי כמה דברים מאוד מעניינים.‬
‫שאלתי אותה‬
‫איך היא הכניסה פנימה את הדברים האלה.‬
‫באמת. שאלתי אותה, "לאן הם הלכו?"‬
‫לא רציתי להגזים, כי היא אישה.‬
‫התשובה שלה הייתה פשוטה.‬
‫"זאת מיומנות, נוז. צריך ללמוד אותה.‬
‫"זאת דודה שלי.‬
‫"המיומנות הזאת עוברת‬ ‫כבר כמה דורות באותו כפר.‬
‫"לא כל אחת יכולה לעשות את זה.‬
‫"זאת מיומנות מיוחדת."‬
‫ואני מאמין לה.‬
‫"הנה, קחו קצת כסף. ממש נהניתי, תודה רבה."‬
‫נפרדנו, וחזרתי לבנגקוק.‬
‫הלכתי למשרד כדי לספר לעובדים שלי.‬
‫ממש התרברבתי.‬
‫"הלכתי לראות ריקוד אקזוטי עם ציפורים…"‬
‫אחד מהם אמר לי, "נוז,‬
‫"למה נסעת כל כך רחוק?‬ ‫יש מופעים כאלה בפטאיה."‬
‫"לא, בפטאיה אלה מופעי פינג פונג.‬ ‫כאלה כבר ראיתי."‬
‫"זה מופע יותר טוב.‬
‫"אלה חשפנים."‬
‫"הם פשוט מתפשטים. בכל גיי בר יש כאלה."‬
‫"זה לא אותו דבר.‬
‫"אני אומר לך.‬
‫"הלכתי לא מזמן עם כמה חברים,‬
‫"ואחר כך לקחתי את ההורים שלי.‬
‫"אימא שלי בכתה."‬ ‫ילד שממלא את חובתו. אני אוהב את זה.‬
‫אבל לא לקחתי את אימא שלי.‬ ‫לקחתי את הצוות מהמשרד.‬
‫היינו שמונה בוואן.‬
‫שמונה. ארבע נשים, ארבעה גברים.‬
‫במשרד שלי אנחנו ממש מתעדפים דברים כאלה.‬
‫עבודה? שיהיה. זה מה שאנחנו עושים באמת.‬
‫נסענו לפטאיה. המופע הראשון היה ב-21:00.‬
‫כרטיס עלה 400 באט.‬
‫עטיתי מסכה, אבל האחרים לא.‬
‫אף אחד לא זיהה אותי. התיישבנו.‬
‫ידעתי שהמקום הכי טוב הוא ממש מקדימה.‬
‫שמונתנו ישבנו בשורה.‬
‫במופע הופיעו גם גברים וגם נשים.‬
‫את הנשים כבר ראיתי פעם,‬ ‫אז פחות התלהבתי מהן.‬
‫אבל באחד המופעים היא עישנה.‬
‫היא עישנה דרך הכוס.‬
‫היא עישנה שתי סיגריות.‬
‫כמו שאיפה ונשיפה.‬
‫איך היא עשתה את זה? ולנשוף?‬
‫מאיפה זה יצא?‬
‫צפיתי בעשן נכנס ויוצא.‬
‫חיצי הבלונים לא היו ממש מיוחדים.‬
‫רק צפיתי בהם. בסוף הגיעו הגברים.‬
‫זה מה שחיכיתי לו.‬
‫המקום והבמה היו בערך בגודל כזה.‬
‫היה גרם מדרגות לולייניות.‬
‫התאורה הייתה מעומעמת יותר מכאן.‬
‫רק כאן הואר.‬
‫כאן היה גרם המדרגות.‬
‫זו הייתה תאורה זוהרת בחושך.‬
‫דברים לבנים ממש בלטו.‬
‫המופיעים הראשונים היו גברים צעירים.‬
‫הם נראו כפריים, כאילו הם באו מהג'ונגל.‬
‫היו להם ריבועים בבטן וקעקועים קדושים.‬
‫הם ירדו במדרגות בתחתונים בלבד.‬
‫המוזיקה התחילה.‬
‫הם ירדו לאט.‬
‫ככה.‬
‫המוזיקה הסיחה את הדעת,‬ ‫כמו החבילות שלהם בתחתונים.‬
‫הם היו ארבעה.‬
‫מרחוק חשבתי, "מזויף.‬
‫"זה לא אמיתי."‬
‫הם היו ארוכים מדי.‬
‫אין סיכוי.‬
‫הם הלכו.‬
‫החדר היה חשוך, אבל איכשהו זה זהר.‬
‫זה לא נראה כמו הזין שלו.‬
‫זו הייתה זרוע בגבס.‬
‫איך הוא היה גדול מהתחתונים שלו?‬
‫זה מטורף! הוא הלך כמו…‬
‫ראיתי אותו בחושך.‬
‫הייתה בליטה כזאת.‬
‫אין סיכוי. זה בולשיט.‬
‫פרסום שקרי כדי לרמות תיירים.‬
‫ארבעתם עמדו על הבמה.‬
‫ארבעת המלכים השמימיים.‬
‫הם התחילו לרקוד ריקוד סקסי.‬
‫הם ליטפו את עצמם.‬
‫אחד מהם הדליק כמה נרות,‬
‫ונתן לשעווה לטפטף עליו.‬
‫הכול היה מאוד סקסי. מוזיקה סקסית.‬
‫בסוף המופע הזה,‬
‫שמונתנו תהינו אם זה היה אמיתי.‬
‫כי הוא נשאר בתחתונים.‬
‫חשבתי לעצמי, "אין סיכוי. זה דילדו.‬
‫"הם חתכו אותו לשניים‬ ‫ושמו אותו על האיבר האמיתי,‬
‫"כשכבה נוספת.‬
‫"זה טריק זול. המופע הזה לא שווה."‬
‫ואז יצאו עוד נשים. שיהיה.‬
‫ואז התחיל מופע הגברים השני.‬
‫מוזיקה.‬
‫חכו שנייה.‬
‫הידיים שלו לא היו ריקות.‬ ‫הוא החזיק גלון מים.‬
‫גלון מים של כחמישה ליטרים.‬
‫חמישה ליטרים כבדים.‬
‫אתם יכולים לתת לי אחד? יש לכם גלון?‬
‫אני רוצה שהם יבינו את הרעיון. הוא הלך ככה.‬
‫אפילו ככה זה כבד.‬
‫הוא היה ממש גדול. בגודל כזה.‬
‫מוזיקה.‬
‫הוא היה הרבה יותר מגניב.‬
‫הוא התחיל לרקוד ריקוד סקסי.‬ ‫לא ידעתי למה הוא הביא את המים.‬
‫מחובר לגלון המים‬
‫היה חבל מרצועת בד. הוא עלה ככה,‬
‫בערך עד כאן.‬
‫בערך 20 ס"מ.‬
‫הוא הלך.‬
‫חשבתי, "מה קורה פה? בשביל מה זה?"‬
‫ואז הוא ניגש לניאוו בקהל.‬
‫ניאוו היא מי שנתנה לי את המים עכשיו.‬
‫הוא ביקש ממנה,‬
‫"תלי את זה בבקשה."‬
‫"על מה?"‬
‫"כאן."‬
‫ואז הוא הוריד את התחתונים שלו,‬
‫והוא כמעט פגע לניאוו בסנטר.‬
‫אם היא הייתה קרובה קצת יותר,‬ ‫הוא היה מפיל אותה.‬
‫הוא עמד ככה…‬
‫אמרתי, "זהירות!"‬
‫היא שאלה אותי, "כדאי שאעשה את זה?"‬
‫אף אחד לא ענה.‬
‫"אני חושבת שכן."‬
‫היא לא רצתה לקבל תשובה, כי היא רצתה לנסות.‬
‫היא תלתה את זה‬ ‫כמו שרשרת פרחים על פוליטיקאי.‬
‫כשהיא תלתה את זה,‬
‫הייתם מצפים שעם משקל‬ ‫של חמישה ליטרים של מים,‬
‫גלון המים ייפול.‬
‫הוא לא נפל!‬
‫הוא נשאר במקום. וה…‬
‫גלון המים נשאר תלוי.‬
‫הוא היה באוויר. הוא השתמש…‬ ‫אני לא יודע איך לקרוא לזה.‬
‫"זין" מרגיש לא מתאים.‬
‫אין בזה מספיק כבוד.‬ ‫בואו נמשיך לקרוא לזה "זית".‬
‫אבל זה לא היה סתם זית.‬
‫אם רוב הזיתים הם "אה", זה היה,‬
‫"אהההה!"‬
‫זית!‬
‫זה חתיכת זית!‬
‫אם הוא פוגע לכם בסנטר, אתם בחוץ.‬
‫הוא הרים את המים עם הזית שלו!‬
‫כל האולם הריע, אפילו בעלי הבר.‬
‫קוריאנים, יפנים, אנשים מכל לאום.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש,‬ ‫שש, שבע, שמונה, תשע, עשר. יש!‬
‫הוא שחרר, וזה נפל.‬
‫זאת אומרת, וואו…‬
‫הרגשתי כמו אז, עם הציפור.‬
‫הוא הרים גלון עם הזית.‬
‫איך המדינה הזאת מלאה בכל כך הרבה פלאים,‬ ‫ורק עכשיו אני מגלה?‬
‫הגעתי לגיל הזה בלי לדעת.‬
‫אחר כך, הנחתי שהמופע כבר הגיע לשיאו.‬
‫ואז הוא אמר, "חכו, הנה אחי הגדול".‬
‫קראו לו ארטי. היה לו עור יפה.‬
‫הוא מאיסאן. היו לו שיניים חדות.‬ ‫נראה שהוא אוהב את העבודה שלו.‬
‫הוא אמר, "תורי".‬
‫הוא הרים שני גלונים.‬
‫היו להם חבלים ארוכים יותר. שניים.‬
‫הוא נתן אותם לאשתו של בלה, אם.‬
‫בעלה היה בצד אחד.‬
‫בלה הוא בחור גדול.‬
‫אם ראיתם "קאו קון לה קאו", הוא היה האם.סי.‬
‫אם היא אישה חיננית מאוד.‬
‫היא תמיד מאוד סבלנית.‬
‫הבחור ההוא אומר, "תלי אותם בבקשה.‬
‫זאת הייתה אם.‬
‫בסוף היא תלתה.‬
‫של ארטי היה אפילו יותר גדול.‬
‫ברגע שהחבל היה במקום…‬
‫איך זה אפשרי?‬
‫הוא אימץ את השרירים שלו וספר עד עשר.‬
‫בזמן שהוא תלה אותם,‬
‫אשתו של בלה נראתה ככה.‬ ‫"אני לא אוהבת את זה. אני לא אמורה לאהוב."‬
‫אבל אחר כך זה היה כאילו משהו התעורר בתוכה.‬
‫היא קיפצה.‬
‫הפה שלה היה פתוח לרווחה.‬
‫היו לה דמעות בעיניים.‬
‫עד סוף הלילה.‬
‫אני לא צוחק.‬
‫הוא הרים אחד… עשר.‬
‫ואז הוריד אותו. מחאנו לו כפיים בטירוף.‬
‫אנשים נדהמו. ראינו את זה,‬ ‫והיינו צריכים לקוד קידה.‬
‫הוא ירד מהבמה‬ ‫עם כובע קאובוי כדי לאסוף טיפים.‬
‫אוקיי. נתנו לו טיפים,‬
‫אבל עדיין הייתי סקפטי.‬
‫היה שם סד כלשהו?‬
‫זה היה אמיתי? רק ראיתי את זה.‬
‫לא נגעתי בזה.‬
‫בזמן שהוא הסתובב עם הכובע,‬
‫הוא ירד והלך בין כל האנשים מסביב.‬
‫יש אנשים שנתנו לו רק קצת.‬ ‫לא הרבה אנשים נתנו טיפים.‬
‫ואז הוא הגיע אלינו, וניצלנו את ההזדמנות‬
‫כדי לשאול אם זה היה אמיתי.‬
‫אתה יכול להוריד את המים?‬
‫אוקיי.‬
‫נסה להרים את זה.‬
‫"זה אמיתי?"‬
‫הוא הסתובב וקיבל טיפים.‬
‫"זה אמיתי?"‬
‫הוא לא אמר.‬
‫במקום זאת, הוא בא מאחור והשתמש בזית שלו‬
‫כדי לטפוח לנו על הגב.‬
‫טפיחות קלות על הגב.‬
‫כמו עיסוי צוואר וכתפיים מאחור.‬
‫זאת הייתה ניאוו.‬
‫"אני תפוסה פה."‬
‫ארבעה מהם הלכו לעבוד עליה,‬
‫כאילו זה שירות רגיל עבורם.‬
‫הם טפחו על הירכיים שלה. היא צרחה.‬
‫היא יללה מהנאה.‬
‫הארבעה סיימו.‬
‫היינו כל כך שמחים, נתנו להם טיפים.‬
‫נתנו טיפים בסכום של 10,000 באט באותו לילה.‬
‫נגמר לי הכסף.‬
‫הייתי צריך לפרוט שטרות גדולים כדי להמשיך.‬
‫אלה כישרונות מיוחדים. צריך לתמוך בהם.‬
‫לוויתי עוד כסף מהצוות שלי.‬ ‫"תביאו עוד כסף. מגיע להם יותר.‬
‫"אף פעם לא ראיתי דבר כזה."‬
‫הם ידעו שאנחנו אוהבים את זה,‬ ‫אז הם השקיעו מאמץ מיוחד.‬
‫הם התמקדו בנו.‬
‫היו ארבעה צדדים בקהל.‬
‫הם התעלמו מהם.‬ ‫הסינים בקושי נתנו להם טיפים.‬
‫אז הם כל הזמן באו אלינו.‬
‫אחרי ההופעה שלהם, עלו עוד נשים.‬
‫עמדנו ללכת משם, כי כבר נהניתי בטירוף.‬
‫זה היה מדהים, הייתי מאושר.‬ ‫היא אמרה, "אל תלכו עדיין".‬
‫הבעלים אמרה, "אל תלכו עדיין.‬
‫"חכו למופע האחרון, הוא אפילו יותר טוב."‬ ‫איך זה אפשרי בכלל?‬
‫אז חיכיתי. ואז הגיע הזמן לפינאלה.‬
‫המוזיקה התחילה.‬
‫ארבעה בחורים יצאו‬
‫והחזיקו תופים ארוכים.‬
‫תופים ארוכים.‬
‫הם החזיקו גרסה קצרה של תופים ארוכים.‬
‫אתם יכולים לדמיין? מהסוג הקצר.‬
‫היו שני תופים וארבעה בחורים.‬
‫חשבנו שהם יבדרו אותנו.‬
‫רקדנו ועודדנו אותם כאילו זאת הופעת מוזיקה.‬
‫הם ירדו.‬
‫אחד מהם ביקש ממני להכות בתוף.‬
‫הם עדיין לא ידעו שזה אני.‬ ‫"תן מכה", הוא אמר. אז נתתי.‬
‫זה היה תוף עור.‬ ‫זה כאב לי ביד. הייתה נקודה שחורה במרכז.‬
‫"נסה."‬
‫הוא נתן לי את התוף.‬
‫ואז הוא נתן אחד לניאוו.‬
‫היא לקחה אותו.‬
‫דמייני שאת ניאוו, ואת מחזיקה אותו.‬
‫קחי אותו. עור התוף היה כאן.‬
‫ואז הוא שאל את ניאוו,‬
‫"כמה פעמים צ'ה?"‬
‫ניאוו אמרה, "צ'ה-צ'ה-צ'ה".‬
‫הוא נכנס לעמדה.‬
‫הוא הוריד את התחתונים.‬
‫הוא השתמש בזית שלו כדי לתופף.‬
‫ניאוו לא ידעה איך להגיב.‬
‫היא התחילה לרקוד.‬
‫הוא אמר, "מספיק. אל תרקדי, בבקשה.‬
‫"פגעתי בשפה."‬
‫ואז הם ניגנו על שני התופים ביחד.‬
‫איזה מין קצב זה?‬
‫אני אומר לכם, אהבתי את זה.‬
‫נפלתי על הגב בזמן שהוא עשה את זה.‬ ‫הייתי על הרצפה.‬
‫צחקתי כל כך חזק, שנפלתי מהכיסא.‬
‫התיפוף היה מדהים. אנשים חשבו שהתמוטטתי.‬
‫השתגענו עליהם.‬
‫הם תופפו ותופפו,‬
‫ואז נתנו להם טיפים.‬ ‫נתנו להם טיפים מאוד גדולים.‬
‫אבל עדיין הייתי ספקן.‬
‫לא הייתי משוכנע שזה אמיתי.‬
‫אז כשהם סיימו,‬
‫עמדתי ואמרתי, "היי,‬
‫"אפשר לגעת בו?"‬
‫הייתי צריך לדעת.‬
‫הוא לא היסס. "בטח."‬
‫הוא עמד ככה. "לך על זה."‬
‫הרגע ההוא שם‬
‫היה אחד הרגעים הזכורים בחיי.‬
‫נעמדתי,‬
‫ונגעתי בזית שלו.‬
‫תעמדי רגע. לא תצטרכי לגעת בי.‬ ‫אני רוצה שכולכם תראו איך זה היה.‬
‫תעמדי ותושיטי יד. בואי נעמיד פנים.‬
‫תחזיקי את זה.‬
‫ככה זה היה.‬
‫תפסתי אותו ככה,‬
‫ואז ליטפתי אותו מהבסיס עד הקצה.‬
‫לחצתי אותו. רציתי לדעת אם הוא מזויף.‬
‫אולי הזריקו לו משהו?‬ ‫כיסו אותו במשהו? איזשהו אפקט?‬
‫אבל לא, הוא היה אמיתי לגמרי.‬
‫אמרתי בקול, "וואו,‬ ‫זה מה שנקרא אנקונדה אמיתית".‬
‫הוא מילא לי את כל היד.‬
‫אני לא יודע איך לקרוא לזה.‬
‫זה היה כמו במבוק‬ ‫ממולא אורז דביק מ"נונג מון",‬
‫או נקניקיית חזיר מאובון.‬
‫איך לקרוא לזה?‬
‫והייתי כל כך מהופנט, שנכנסתי לטראנס.‬
‫אז דיברתי איתו כשהוא ביד שלי.‬
‫"מאיפה אתה?‬
‫"סא קאו, הא?‬
‫"הוא תמיד היה כל כך גדול?"‬
‫הוא אמר לי,‬
‫"אף פעם לא ניסיתי להגדיל אותו.‬
‫"זו תכונה פגומה שיש לי מלידה."‬ ‫איזה שוויצר.‬
‫הלוואי שלי היה פגם כזה.‬
‫"באמת? אני אומר לך מהלב,‬
‫"היה נעים להכיר אותך."‬
‫באמת.‬
‫אתם מכירים את זה שאתם פוגשים מישהו זר,‬ ‫ונותנים לו לחיצת יד חזקה?‬
‫רק שלחצתי לו את הזין.‬
‫"נעים מאוד."‬
‫לחצתי אותו טוב. "בחיי, אתה מדהים.‬
‫"איך הוא נוקשה כל כך?"‬
‫"יש לי טכניקה מיוחדת.‬
‫"אבל זה סוד."‬
‫דיברנו ככה. "ומה איתו? מאיפה הוא?"‬
‫אחד מהם היה מבואנג קאן,‬
‫עוד אחד היה מסוואנקט, ועוד אחד מלאוס.‬ ‫תפסתי במיקרופון שלהם כשדיברתי איתם.‬
‫הייתה לנו שיחה טובה וארוכה.‬
‫אחרי שסיימנו לדבר, נפרדנו לדרכנו.‬
‫התרשמתי והוקסמתי מאוד.‬
‫אני חייב להתוודות,‬ ‫ואדאג שיורידו את זה בעריכה,‬
‫חזרתי למלון שלי וחשבתי לעצמי כל הזמן,‬
‫"זה בטח לא קשה."‬
‫השעה הייתה כמעט חצות.‬
‫הלכתי להביא מנת קאו טום אחרי המופע‬ ‫וחזרתי למלון.‬
‫ואז התקלחתי.‬
‫עמדתי מול מראה ענקית במלון.‬
‫בהתחלה ניסיתי עם המשקפיים שלי.‬
‫המשקפיים האלה.‬
‫את נראית ישנונית. אני אעמוד פה.‬
‫אלוהים.‬
‫ברגע שתליתי אותם, הם נפלו.‬
‫המסגרת כמעט נשברה. יש לי רק זוג אחד.‬
‫העדשות כמעט התנפצו. הם נפלו לרצפה.‬
‫"שיט. טוב, אולי הם החליקו בגלל הרצועה."‬
‫קניתי משקאות חלב יפניים באותו יום.‬
‫כדאי שמשם אתחיל. הוצאתי אותם מהמקרר.‬
‫אני אתלה אותם.‬
‫ניסיתי שני בקבוקים קטנים.‬
‫אלוהים.‬
‫עדיין כבד מדי?‬
‫אה, אני צריך לרוקן אותם קודם.‬
‫שתיתי הכול.‬
‫נשארו רק הבקבוקים והתוויות.‬
‫זה עדיין לא עבד.‬
‫אתם יודעים מה כן הצלחתי להרים?‬
‫את מכסי האלומיניום.‬
‫גלגלתי אותם לחצאי עיגול. בזה הצלחתי.‬
‫כל האירוע הזה‬
‫הרס את החיים של כל הבעלים בקהל.‬
‫זהו.‬
‫חטפנו מכה קשה.‬
‫אתם זוכרים את בלה השמנמן?‬
‫לפני המופע הוא היה‬ ‫הגבר היחיד בחייה של אשתו.‬
‫ואז היא נתקלה במשהו…‬
‫משהו טוב יותר.‬
‫עכשיו הוא כל הזמן מתלונן באוזניי,‬ ‫"מאז שלקחת אותנו למופע הארור ההוא,‬
‫"כשאנחנו מתקלחים‬
‫"והיא רואה אותי ערום,‬ ‫אתה יודע מה היא עושה?‬
‫"כמו מה שמבוגרים עושים‬ ‫כשהם רואים ילד ערום.‬
‫"זה מה שהיא עושה לי."‬
‫אני חושב שזה כישרון מיוחד.‬
‫והם אמרו שהם צריכים להסתיר בר כזה,‬
‫או שמדי פעם המשטרה מגיעה כדי לסגור אותו.‬
‫חשבתי, "למה, לעזאזל?"‬
‫אלה כישרונות מיוחדים וייחודיים.‬
‫יש להם ערך.‬
‫להיות מסוגל להשתמש בזין שלך‬ ‫או בכוס שלך ביעילות‬
‫זה לא שונה מכדורגלן אנגלי‬
‫שמקפיץ כדור על הראש‬ ‫תוך כדי שהוא הולך 48 קילומטר.‬
‫זו מיומנות של הראש, נכון?‬
‫צוללן דני, בנשימה אחת בלבד,‬
‫יורד 202 מטר ושובר את שיא העולם.‬
‫יש לו ריאות מיומנות.‬
‫אמריקאית שעוצרת להבי מאוורר עם הלשון שלה.‬
‫בדקה אחת היא הסירה‬ ‫את החלק הקדמי של המאוורר… ועצרה אותו.‬
‫עם הלשון שלה.‬
‫היא המשיכה, הלוך וחזור,‬ ‫ועצרה אותו 35 פעמים בדקה.‬
‫היא השתמשה בכישרונות שלה.‬
‫אם יש לך זית גדול, קדימה, תופף איתו בתוף.‬
‫או שתירי ציפורים מתוך הכוס שלך.‬
‫ציפורים, צבים, דגים.‬
‫כמו מקלט אולטימטיבי לחיות.‬
‫אני חושב שהממשלה צריכה‬ ‫לתמוך בזה במקום להסתיר את זה.‬
‫אל תהיו צדקנים כל כך.‬
‫הם צריכים לתמוך בזה וללמד את זה.‬
‫צריך להתייחס לזה כמו לעיסוי תאילנדי.‬ ‫זה כוח סופר-רך.‬
‫זה לא כוח רך, זה כוח סופר-רך.‬
‫זה הכוח הרך של החלקים הרכים שלך.‬
‫תעבירו את זה הלאה,‬
‫כדי שאנשים ידעו כל מה שכוס יכול לעשות.‬ ‫איך הוא יכול לתפקד כמו מחסן.‬
‫במופעים בברים אפשר לעשות‬ ‫יותר מאשר ליפ-סינקינג.‬
‫הם רק עושים ליפ-סינקינג וצחוקים.‬
‫אם הן כבר עושות את הניתוח לשינוי מגדרי,‬ ‫הן יכולות כבר להוסיף מקום‬
‫לחיות נוספות.‬
‫זה לא צריך לעצור בציפורים.‬ ‫צריכים להיות גם תנינים.‬
‫זרים אוהבים תנינים. או דגי אבו נפחא.‬
‫דגי אבו נפחא חמודים כשהם מפחדים.‬
‫אולי נשמור על הרכב ההופעות בסוד‬ ‫בימים מסוימים, שתהיה הפתעה.‬
‫קרייבייבי או מישהו יעלו להופיע.‬
‫אפשר לקדם את זה.‬
‫ולמה לעצור בתופים?‬
‫יש המון כלים מוזיקליים.‬
‫מה עם קסילופון תאילנדי?‬ ‫הם יכולים גם לחבק זה את הצוואר של זה.‬
‫בואו נתחרה באמריקאים‬ ‫ונעצור מאווררים עם הזיתים שלנו.‬
‫צריך לתמוך בזה, לא להסתיר את זה.‬
‫רשות התיירות יכולה לקדם את העניין.‬
‫אין צורך לשפוך מאות מיליונים כדי לשלם‬ ‫לשחקן מפורסם שיהיה הפנים של הקמפיין.‬
‫פשוט צלמו סרטונים לטיקטוק. זה קל.‬
‫תזמינו אנשים לבוא לראות. זה כוח סופר-רך.‬
‫קחו את הרעיונות האלה, לא אכפת לי.‬ ‫תנו לתושבים בפטאיה או בפוקט להגיד,‬
‫"שלום, ברוכים הבאים!"‬
‫הגיוני?‬
‫"שלום, ברוכים הבאים!‬ ‫מופע בחינם, בירה ב-400 באט.‬
‫"תיהנו במופע, תשמחו. תבלו, תקבלו אנרגייה.‬
‫"קבלו גירל פאוור, קבלו דגים, קבלו צבים.‬
‫"קבלו ציפורים, קבלו תנינים.‬
‫"אולי אבו-נפחא.‬
‫"פינג פונג, בלונים, עישון, בננות.‬
‫"בבקשה, בואו לראות.‬
‫"קבלו סופרמן טוב.‬
‫"סופרמן טוב, לחיצות ידיים טובות.‬ ‫ותוכלו ללחוץ זין.‬
‫"זין ענק שמנגן צ'ה-צ'ה-צ'ה.‬
‫"זין ענק שמרים צנצנות מים.‬
‫"זין ענק שעושה מסאז'. זין ענק סופרסטאר.‬
‫"זין ענק שעושה מסאז'.‬ ‫הזין ענק שלנו אף פעם לא מת.‬
‫"הזין הענק שלנו בפריסטייל.‬
‫"ברוכים הבאים לתאילנד.‬ ‫האם לעניים יש זכויות?‬
‫"אבל יש לנו זין.‬
‫"אבל יש לנו כוסים.‬
‫"תני לזה לקרות, תאילנד.‬ ‫לחצו על מתג התחתונים.‬
‫"כדי שהעם התאילנדי יחיה בנוח,‬ ‫בואו כולנו נפסיק עכשיו עם הבולשיט!"‬
‫סעו בזהירות הביתה.‬
‫- ספיישל Deaw: כוח סופר-רך -‬
‫תתעוררי! תודה.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬