Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Розрахуй.
Друже!
-Секунду. -Офіціанте!
-Зараз підійду. -Офіціанте, прошу!
Хвилинку, зараз підійду.
-Вітаю. Як справи, пані? -Вітаю.
Мені, будь ласка, класичну фейжоаду.
Класична фейжоада. Наша фірмова страва.
Тільки без шматочків апельсину.
Фейжоаду не роблять з апельсином.
Фейжоаду подають з апельсином, але ми не додаватимемо.
І без ковбасок.
-Фейжоада без ковбасок? -І без свинячих вух.
Приберіть вуха.
Добре, але…
ви розумієте, що ця фейжоада вже зовсім не класична?
Це сумний квасолевий суп. Але без проблем.
-Дякую. І не баріться. -Посмішко!
Допоможи мені.
Триразовий працівник місяця, і кинеш мене напризволяще?
Я переміг лише тому, що єдиний працівник.
А Маріана?
До речі, де Маріана?
На обідній перерві.
Маріана на обідній перерві, босе.
Вона вже сказала. Я ще не глухий. Боже!
Тату?
Привіт, доню.
Я дивився як ти граєш. Як тримаєш смичок,
як нахиляєш голівку…
Ти схожа на маму.
Граючи, я менше за нею сумую.
Ти така ж талановита, як була вона.
Дякую.
Але ти потрібна внизу — бар забитий.
Я готуюся до вступного іспиту до Паризької консерваторії.
Твоя обідня перерва закінчилася, люба.
-До речі, ти їла? -Так.
Тоді ходімо.
Спочатку робота, потім веселощі.
Музика буде моєю роботою.
Авжеж.
Але зараз ти потрібна внизу. Ходімо.
Ходімо.
-Ти забула. -Мало не забула.
Давай!
-Так, малий! -Як рухається!
Неймовірно!
Клас!
Усе. Маріана тут.
-Привіт, Жуано. -Привіт.
Марі, ти їла?
Віднесу чек на другий столик.
-Давай! Клас! -Молодець!
Перекусиш під час роботи.
Дякую, Жуано.
Тату?
Що, серденько?
А чому Феліпінью не працює?
Він відпрацьовує танцювальні рухи.
Хоче заробити на цьому токтоку, туктуку.
Ти хочеш бути музиканткою, він танцюристом.
Зрозуміла. Алей йому цікаве можна.
Спитай його матір.
І я не згоден, що це цікаве.
Колись йому знадобиться справжня робота, щоб заробляти.
МАЙЖЕ РОДИНА
Вінісіусе, твоя команда от-от вилетить.
Привіт, тату. Привіт, Посмішко.
Овва, я ніколи не бачив, щоб Маріана була рада працювати.
Бо я рада.
Але й хвилююся. Мені треба пройти іспит.
-І коли він? -У п'ятницю.
Я гратиму для журі, але буде й публіка.
Дуже хочу, щоб ти прийшов. Є причина.
Яка?
Сюрприз. Прийди й дізнайся.
Але для мене дуже важливо, щоб ти прийшов.
Обіцяю прийти.
Дякую, тату.
Де Отавіо? Його досі немає.
Браво, Маріано!
Молодець, Марі!
Браво!
Люба, я старався, бар був переповнений…
Усе, не вибачайся. Просто йди.
Головне, що ти отримала бажане, люба.
Яка різниця? Ти за мене не вболівав.
Я завжди вболіваю за тебе.
Тоді мав бути поруч зі мною.
Я намагався, але…
Усе, тату!
Усе.
Знаю, ти намагався.
Головне, що мене взяли, так?
Готуй документи
замінити мене в барі. Я в Париж.
Ось так?
Ти їдеш у Париж і залишиш усе, що ми побудували?
Тобі це так легко?
Я прямую до своєї мрії.
У тебе є мрія лише тому, що є дах над головою, їжа на столі, школа…
І все це тобі дав бар.
Бар, який ти мала успадкувати
і могла б перетворити на франшизу,
але ти вирішила все це відкинути.
-Ні. -Так.
Я не відкидаю. Бар — це твоя мрія.
А я хочу до своєї.
Музика — моя мрія, і мене прийняли
в один з найкращих музичних вишів світу.
Усе, тату.
Залиш мене. Збиратимусь. Їду за два тижні.
Ти їдеш до Парижу за два тижні?
Так.
Гаразд, Маріано.
Іди за своєю мрією.
Так.
Але я тобі дещо скажу.
Якщо не вийде,
не дзвони мені.
Гаразд, тату.
БАР ОТАВІО: ЗАКУСКИ Й НАПОЇ
-Бувай. -Феліпінью.
-Відтягнися. -Добре.
Розважайся.
Бувай, Жуано.
Доню…
Я на зв'язку.
Люблю тебе, тату.
Коханий.
3 РОКИ ПО ТОМУ
Жуано!
Марі!
-Що? -Повертається.
-Повертається! -Повертається!
Чудово!
Це ваш шанс відновити зв'язок.
Може, вона залишиться.
Вона цього хоче?
Мабуть, вона за нами сумує.
-Сумує за моєю фейжоадою. -Неодмінно.
Але ти маєш підтримувати її мрії.
А не свої мрії.
-Тепер я… -Добре.
Я підтримаю все, чого вона хоче.
-Так. -Зроблю все, аби залишилася.
Усе.
Дякую, люба.
Доню.
-Яка ти гарна. -Дякую, тату.
-Марі! -Жуано!
-Я так скучила! Ти прекрасна. -І я. Дякую.
Іди сюди. Як ти?
Люба, поглянь на бар.
Покажіть їй бар.
Гарно. Ти змінив назву?
-Тепер там прізвище. -Ми прикрасили для тебе.
ВІТАЄМО, МАРІ
Ну що, народ?
Марі, дивися, який гарний твій бар.
Гарно, так? Я оновив.
Це не мій бар, а твій.
Наш бар, так, люба?
Я додав сцену.
Коли працюєш і хочеш виступити,
хапаєш скрипку і…
У мене є новини.
Татові не терпиться почути.
Хай що це, татко підтримає тебе в усьому.
В усьому.
У Парижі я…
Я закохалася.
І я одружуюсь.
Його звати Міґель.
І як «Міґель» французькою? «Міґу»?
Він не француз, тату.
Він аргентинець.
Гидота.
Вітаю!
-До нещастя. -Грайте.
Я правильно зрозумів?
Ти виходиш за аргентинця Міґеля?
-Так. -І ви залишаєтеся там?
До цього вся родина подорожуватиме разом.
У батьків Міґеля готель у Барілоче.
Фу.
Нас запросили, щоб познайомитися сім'ями.
Одне з найкрасивіших міст Аргентини.
Ти їстимеш чудову їжу і нарешті побачиш сніг.
-Я бачу сніг у морозилці. -Для мене це важливо.
Босе?
Не хвилюйтеся за бар. Я нагляну.
Мене знають.
Чому вони грають танго? Хто їм сказав?
-Мені щось… -Нумо святкувати. Їсти фейжоаду.
Сто років не їла фейжоаду.
-Де тарілки? -Ось.
-Я хвилююся… -Принесу тарілки.
Посмішко, де тарілки?
-Я принесу. -Тату, серйозно?
Ні, усе гаразд. Дивлюся, чи не брудно.
Отавіо, зберися.
Про Аргентину не може бути й мови.
Аргентинці є і в Бузіусі.
Отавіо, у нас квитки за милі.
Так, тату. Послухай Жуану.
У Барілоче їхати дешевше, ніж у Бузіус.
Я нікуди не поїду.
Я нізащо не погоджуся.
Досі не знаю, як ти вмовила мене сісти в цей літак.
Не їжте цього.
Це шинка чи целофан? Заради Бога.
-Давай, тату. -Ти казала, аргентинська їжа смачна.
Чудовий початок.
Думаєте, я знайду там пінгвіна зняти круте відео?
-Воно може завіруситися. -Так, синку.
Це все висота.
Люба, я тобі дещо скажу.
Я досі…
не можу повірити, що ти одружуєшся.
Справді.
Але, як і обіцяв, я підтримаю будь-яке твоє рішення.
Дякую, тату.
Що ти захочеш — я все зроблю.
Просто будь моїм татом.
І все.
Татові б навчитися пакувати речі.
Він не взяв куртку.
Подивися на нього.
Я не мерзну.
Я з Нітерою, там вітряно.
Люба, чесно,
цей холод показує,
наскільки реальна кліматична криза.
Аргентина досі потерпає від Ель-Ніньйо. Чи Ла-Ніньї. Не пам'ятаю.
Люба, рід не має значення, чи ніньйо, чи нінья —
у мене сідниці відмерзли.
Перестань бути таким упертим. Я тебе підстрахувала.
Міґелю!
Коханий.
Радий бачити.
-Як долетіли? Добре? -Так.
-Мої батьки. Ектор і Норма. -Привіт!
-Дуже приємно. -І мені.
-Привіт! -Рада знайомству.
-Норма. -Маріана.
Твій свекор-аргентинець. Але ніхто не ідеальний.
Рада вас бачити. Знайомтеся з моєю родиною.
-Жуана, мачуха. -Приємно.
Феліпінью, мій зведений брат.
І…
Це ось…
-Ось він. Мій тато. -Привіт.
-Отавіо. -Пердіт.
Отавіо, приземно.
Мучо ґусто вам обом.
Я не знала, що мій чоловік так добре говорить портуспанською.
Ми говоримо португальською.
Не хвилюйтеся.
Тут неможливо не наштовхнутися на бразильця.
Його португальська гарна, як і моя іспанська.
Тут, у Барілоче, стільки бразильців,
що ми почали розуміти португальську.
Я теж знайомий з аргентинцями,
бо я серфер.
Я їжджу у Флоріанополіс, Флоріпа,
і там у воді стільки аргентинців,
що доводиться дошкою їх переїжджати.
Там стільки аргентинців, які кричать: «Гей!»
Як лежачих поліцейських переїжджаю.
Гарне почуття гумору, Отаріо.
-Що? -Ні, Екторе.
-Він Отавіо. -Отавіо.
-Через «В». -Отавіо.
-Саме так.
Чому він такий грубий?
Іспанці змішують звуки «В» і «Б».
Він поміняв «В» не на «Б», а на «Р».
-«Отаріо» — це дурень. -Пробач, Отаріо.
Ой, Отавіо.
-Знов він так. -Отавіо.
Давайте пихкати.
«Давайте пихкати»?
-Я вам скажу… -Принаймні тобі тепло.
Він мені вже не подобається.
Увага!
Це громадський центр.
Архітектурний комплекс включає будівлі, що оточують площу.
Як у Петрополісі.
Тут відкривається чарівний краєвид на озеро Науель-Уапі.
Трохи нагадує річку Піраї.
Міґель казав, що тут гарно, але я не думала, що дивовижно.
Маріано, знаєш, чим сніг особливий?
Чим?
Це ідеальна метафора для людей.
Як і в людей,
у снігу немає двох однакових сніжинок.
Він поет?
Це поезія?
-Метафора? -Прекрасно, Екторе.
У МАРТІНІВ ГОТЕЛЬ І ГАСТРОНОМІЯ
Нас посадили на найгірше місце.
Ласкаво просимо до готелю сім'ї Мартін.
Коханий, тут дуже гарно.
Дозвольте представити вам Пабліто.
Паблінью.
Це наш консьєрж.
Агов, Пабліто!
Ви не взяли мій багаж.
Хвилиночку.
У нього є вільна рука, він міг…
То як, подобається мій готель?
Його побудував мій дід.
Яка гарна історія.
Продовжимо всередині? Тут трохи холодно.
Потім про це.
Я зараз.
Отавіо!
-Коханий? -Так?
Я ввімкну обігрів, бо ти кажеш, тобі тут холодно.
Дякую.
Я думав, аргентинці захоплять Бузіус, Санта-Катаріну, і все.
Не думав, що вкрадуть мою дочку.
Повірити не можу, що ми зібрали сім'ї разом.
Любий…
Краще почекати зі святкуванням.
Мій тато складний.
Не кажи так.
Я люблю твого тата.
А я люблю твого. З ним можна говорити про все.
Зі своїм у мене так не виходить.
З моїм татом можна говорити про все, аби здебільшого говорив він.
Скалка в дупі!
Власник готелю і професор історії?
Зате щось від нього дізнаємося.
А ти тільки бурчиш.
-Гей! -Що?
Ти на їхньому боці.
Я залишився сам, Боже.
Що я робив у минулому житті, щоб це заслужити?
Ти зробив багато помилок, але тут ти тут заради Марі.
Підтримай її, зроби щасливою.
Так, твоя правда.
Здається, обігрівач зламався.
Я рясно пітнію. Мені гаряче.
Піт стікає вниз мені прямо між сідничок.
-Отавіо? -Мабуть, зламався.
Ти зламала обігрівач.
Було холодно, я увімкнула. Тепер жарко?
Пердіт, як справи?
Говорить Отавіо.
У мене в номері проблема:
обігрівач зламався.
Хвилиночку.
Ну що?
Сказав «хвилиночку» і поклав слухавку.
Як це весело…
Я хочу послухати невістку.
Маріано, розкажи про себе.
Я б хотіла почути, як познайомилися ви з Міґелем.
Я теж.
Тіндер, так?
-Не тіндер. -Ні.
Ми познайомилися в консерваторії. Грали разом.
Це було кохання з першого погляду.
Але коли я почув, як вона грає, закохався ще більше.
Давайте до справи.
Де ви житимете?
Я саме збирався запитати.
-Де житимете? -Де житимете?
-В Європі. -В Європі.
Там дуже холодно.
Тут теж холодно.
Хіба я казав, що холод — це добре? «Холодно, клас!» Ні.
-Тату. -Живіть у Бразилії.
Там цілий рік тепло. Чудово.
Вибач, Отавіо,
але в Аргентині набагато м'якший клімат.
У нас є мальбек, Мессі, «Бомбонера», стейк чорізо,
дульсе де лече, а Міґелю треба займатися готелем.
Це було б правильно.
Я дещо скажу.
Ти добре почав
про м'якший клімат Аргентини.
У Бразилії є дульсе де лече з Мінас-Жерайсу.
Мальбек продається в крамницях.
У нас є пляжі, карнавал, футбол, Пеле.
Бразилія краща.
Маріана скоро успадкує гастрономічну імперію,
яку я їй залишаю.
Ми не житимемо в Аргентині чи Бразилії.
Ми житимемо в Європі, там більше можливостей.
Незалежно від того, де ви житимете,
обидві родини заслуговують
відсвяткувати ваш союз.
Мені подобається моя сваха. Ми з нею порозуміємося.
Так. Ми заслуговуємо на свято.
Отавіо,
жінки мають рацію.
Влаштуймо святкову вечерю.
Ще? Вони забагато їдять.
-В особливому місці. -Вітаю!
Дозвольте вам представити Кароль.
-Привіт! -Привіт!
Вона відповідає за нашу чудову винну карту.
Дякую, Екторе.
Ласкаво просимо до готелю.
Сподіваюся, вам сподобається наш фантастичний винний погріб.
-Це ти фантастична. -Дякую.
Вона не у твоїй лізі. Тобі до неї цілі снігові гори.
Чуваче, ти ж чимось причарував мою маму.
Я Кароль знаю змалечку.
Так.
Вони з Міґелем зустрічалися.
Так. Міґелю!
Як справи?
-Привіт. -Привіт.
Маріана. Маріано, Кароль.
Маріано, я дуже хотіла познайомитися.
Особливо дізнавшись, що ти музика і бразилійка.
Так. І те, і інше.
Бразилійка й музикантка.
-Перепрошую. -Як незручно.
Наче хтось у церкві перднув. Дуже незручно.
Я погодився познайомити Маріану з моїми друзями.
То ви йдете святкувати?
-Так. -Так.
-Ну то ходімо. -Так.
Ти не казав, що твоя колишня працює в ресторані батьків
і що вона гаряча.
Це ти гаряча, Марі.
А це — життя, яке я залишив.
Сподіваюся.
Наше життя — це те, що ми побудуємо разом.
-Потанцюємо? -Так.
Привіт, як ти?
Агов, підійдіть.
Можете принести знежиреного молока?
Хвилиночку.
Добре.
Він пішов. Молока не принесе.
Гаразд, я сяду.
Вранці корисно пити молоко. Воно як пробіотик, дуже корисне.
-Який на сьогодні розклад? -Дехто в захваті.
Я в захваті. У подорожах радіють, а не скаржаться.
Сьогодні ми їдемо до Серро Катедраль.
Он як.
Я приїхав в Аргентину не по церквах ходити.
Ні, Отавіо. Серро Катедраль — гірськолижний курорт.
Ви катаєтеся на лижах?
-Ні. -Я серфер.
Якщо займаєшся серфінгом, на будь-якій дошці встоїш.
Це не так.
-Звісно, так. -Ага.
Отавіо, мені треба в центр міста. Хочете зі мною?
Допоможу знайти зимовий одяг.
А що не так з моїм одягом?
Я не маю нічого проти одягу Жуани.
Знаю. Я тебе підколюю.
Дякую, але я щойно приїхав. Не маю настрою на шопінг.
Тоді розповісти історію готелю?
Їдьмо по одяг! Так, їдьмо.
-По одяг. -Добре.
Слухай, Міґелю.
Ти знаєш, що бразильцю важко довіряти аргентинцю, так?
-Особливо батьку-бразильцю. -Так, але…
Мені можете довіряти.
Це мій тесть.
З Бразилії.
-Тесть? -Так.
Ґросо!
Що? Сам ти ґросо. Що я зробив? Чому він грубить?
-Ні. -Без причини?
«Ґросо» іспанською означає «гарно».
-Гарно — це «ґросо»? -Так.
-Кайпірінья! -Ага…
Даруйте, це ваші яєчка?
Що? Їх видно?
-Він до мене заїдається? -Ні.
Я не розумію. Чого він хоче?
Він питає про вашу кофту.
Я принесу куртку.
Я не хочу тут бути. У них якісь шкурки.
Він сказав «куртку».
Гаразд.
-Але звучить дуже схоже. -Так.
КАРОЛЬ ПОВІДОМЛЕННЯ
До речі,
ти з дівчиною з готелю…
Вона дуже вродлива. Приємна оку.
У вас із Кароль був роман, так?
Кароль?
Вона моя подруга.
Вона допомагає мені з дечим.
Допомагає з дечим. Розумію.
Ясно.
Даруйте.
Ця вам сподобається.
-Добре. -Дозвольте.
Вона не…
От я девіант. Зараз принесу іншу.
Девіант — це ж збоченець? Клич поліцію.
Він визнав, що дивився на мої яйця і збоченець!
Він мав на увазі, що схибив.
Перепрошую.
-Давай… -У мене є інша куртка.
-Не треба мені! -Спробуйте трошки.
-Ні, я не хочу куртку. -Теплу.
Міґелю, заради бога!
Тут, у цій кімнаті, виступав симфонічний оркестр Барілоче.
Я вже багато років є покровителем оркестру.
Дивовижно.
То звідки в тебе любов до музики?
Від мами.
Вона була скрипалькою, ось і я почала грати.
Ти, мабуть, пишаєшся, що продовжила спадщину.
Так.
І чудово, що твій батько зміг оплатити твоє навчання в Європі.
Тато не платив.
Я отримала стипендію.
Тепер він тебе підтримає.
Він бізнесмен.
І його гастрономічні заклади досить прибуткові, правда?
Це просто бар.
Але він завжди дбав, щоб у нас усе було.
Давайте зробимо перше фото Суаресів-Мартінів у Барілоче.
Отавіо! Ми чекаємо на тебе.
Та іду.
Ви не повірите, що тут у них, у Патагонії.
-Пиво тепле. Ви знали? -Правда?
Так. О, придумав. Зараз.
Я жив у Сакваремі. Навчений вулицею.
Крижане! Спробуйте. Як дупа тюленя.
Ми на Серро Катедраль.
Найбільшому лижному курорті Південної Америки.
Курорт має 32 підйомники,
понад 70 треків.
Власник готелю, а любить давати лекції з історії.
Хто готовий на найкрасивішу гору Аргентини?
-Ходімо. Як цікаво! -Якого біса?
-Доню, іди сюди. -Ходімо.
Ми бачили сніг у готелі. Тут знов дивимося сніг?
-Ходімо. -Зараз прийду.
Дивися, професор вчить мою дочку,
хоче її в мене вкрасти.
Не скаржся. У тебе є фанат, твій зять.
Я за ним наглядаю.
Щось не так. Він мене не проведе. Я дізнаюся.
Народ, це траса середнього рівня.
Ідеально для лиж і сноубордів.
Я спущуся на лижах. Зустрінемося потім унизу.
Хто зі мною?
Я, але на сноуборді.
-Круто, Отавіо. -Правда?
-Ти катаєшся? -Ні, не катається.
-Тату, ти не поїдеш. -Та чого ви?
Якщо серфиш, сноубординг — майже те саме.
Хай тато розважиться.
Отож. Дякую, зятю.
Я вам дещо скажу.
Сакварема, 1993 рік.
Я був номером один. Я тоді…
Що гірше? Спорт чи 1993 рік?
-Це було 30 років тому. -Я в тунелі.
І я вам скажу.
Я можу серфити на льоду, на воді, на сноуборді.
Що таке сніг?
Це замерзла вода. Правда, Нормо?
Увага!
Отже, бразильський тесть і аргентинський свекор.
Ходімо на схил разом.
Ми вас усіх зустрінемо внизу.
-Давай, так. -Ми спустимося?
Вип'ємо кави?
Так! Не кажи Отавіо, але теща мерзне.
Чекайте. Де Феліпінью?
Схоже, з ним усе гаразд.
Ходімо.
Подивимося, як добре серфить бразильський тесть.
Пеле боїться,
бо знає, що Марадона переможе?
Чи аргентинський свекор вже виграв,
і Маріана з Міґелем одружаться і житимуть у Барілоче?
Вони ніколи не житимуть у Барілоче!
Сумчин син!
Що, Отавіо?
Дурний аргентинський одяг!
Не думаю, що справа в одязі.
Ти ж казав, це як серфінг.
Це схоже.
Розважаєшся, тестю?
Як це зупинити?
Даруйте!
Привіт!
Усе гаразд?
Нормально.
Ти Пеле сноубордингу.
Отаріо.
Я покажу тобі «Отаріо».
Як мені це зупинити?
-Так. -Я боюся.
У мене квартира на пляжі в Ріо.
Щоранку я прокидаюся, дивлюся на сонце, океан і тренуюся.
Родину збирати весело, правда?
Так. Було б ще веселіше, якби тато так не веселився.
Зібравши тут наші родини,
я зрозумів, як сумую за Аргентиною.
Я за тебе дуже рада.
Але ж ти не передумаєш і не переїдеш сюди?
Ні.
Це лише думка.
Їдьмо.
Я рада, що це лише думка. Бо ми домовилися жити в Європі,
де більше роботи.
Так, кохана.
Угода є угода.
-Так. -Сідай.
Але якщо ти передумав, кажи зараз.
Бо якщо так,
я сідаю на перший літак звідси.
-Марі, давай. -Таксі! Я чекаю таксі.
Чекай, кокосолобий.
Ну що? Вже краще їздиш?
Сакварема, 1993!
Зараз побачимо.
Якого біса!
Допоможи!
Рятуйте!
-Ходімо. -Давайте, хутко.
Агов, я в порядку.
Жодної подряпини. Але виправте схил. Він нерівний.
Як і мій шлюб:
мав чудовий старт і врізався в дерево.
Усе гаразд?
Я б не сказав.
Це частково твоя провина. Не вір усьому, що каже мій тато.
Дякую. Дуже дякую.
Хоча це замерзла вода,
сьогодні ми дізналися, що є велика різниця
між снігом і морем.
Дозвольте сказати.
Головна різниця — у морі немає дерев.
Тому я заплутався.
Сьогодні був чудовий день
єдності, суперництва та дружби
між Бразилією та Аргентиною.
Завершимо його так, як ми вміємо найкраще:
за вином.
-Згода. -Чудово.
Я сьогодні не п'ю.
Вони не зрозуміли жарту, але сміються.
Це вино дуже особливе.
Виноград зібрала в таємному місці в Мендосі
виноробня, яка виробляє 100 пляшок на рік.
Цікаво.
Дуже круто.
Дайте мені ще трохи.
Залишилося 99 пляшок.
Усе гаразд.
-Усе добре. -Усе гаразд.
-Усе добре, усе гаразд. -Усе добре, усе гаразд.
Скуштуйте ось це.
Налий мені.
Не жалій.
Давай, наливай.
У Бразилії наливають доверху.
Перший ковток — наче куштуєш асаї.
Це вражаючий аргентинський мальбек,
він вирізняється міцним і насиченим смаком,
як ідеальна шовкова рукавичка.
Пробач, Екторе, жодної неповаги,
круто, що ти пишаєшся. Мабуть, ти ходив до психолога —
такий радісний, має високу самооцінку.
Але що справді міцне — це бразильська кашаса.
Вона б'є в голову й лоскоче зуби.
-Обережно. -Що?
Я професіонал. Я не проллю.
Також він відзначається
темно-червоним, майже фіолетовим кольором
з темно-синіми нотками.
Поглянемо. Моє не синє.
Твоє вино синє?
У Бразилії лише один колір, і він підсумовує все, що ти сказав.
Винний.
Винний колір. Ось і все.
І головна особливість цього вина…
-Безліч особливостей. -Його аромат.
Га?
Перець.
Мені не можна перцю.
Смажений мигдаль!
У твоєму є мигдаль? У моєму немає.
Він полоще горло.
Мене зараз… Гаразд.
Це неприємно. Він плюнув.
Тут також помітні нотки вишні.
-Це не має сенсу. -Дика ожина.
Ожина й вишня. Помітні. Не знаю.
Мені це нагадує…
-Виноград. -Вишню.
-Будьмо. -Будьмо.
-Привіт.
Дивіться, хто тут! Руйнівниця шлюбів!
-Даруйте? -Так у Бразилії називають красунь!
Дякую.
Приємно бачити вас разом.
Вам добре?
Було, хвилину тому.
Екторе, я вже йтиму.
-Щось іще потрібно? -Ні.
Випий з нами вина.
-Чудова ідея. Сідай. -Добре.
-Дякую. -Прошу.
Дитино.
Кароль, вгадаєш, яке це вино?
Давайте спробуємо.
Каррера, мальбек, 2011.
Дивовижно.
-Неймовірно. -Браво.
Дякую.
Я захопилася вином, коли була з Міґелем.
Ми дуже багато подорожували з Нормою та Ектором.
-Коли зустрічалися. -Я зрозуміла.
Так. Це був мій дебют як сомельє.
Вражає.
Кароль, я дещо скажу.
Ти знала, що я теж сомельє?
Ви сомельє?
Сомельє кашаси.
Лише за її запахом я знаю, яке похмілля
буде в людини наступного дня.
Але я сомельє і з іншого.
Зі слизьких ситуацій.
Гаразд.
Мені треба йти.
-Дякую. -Бувай.
Прошу, дякую.
-Бувай. -Хлопче, сідай.
У тебе нема шансів.
Тестю, ти ще в чомусь експерт?
Настільний футбол? Або по-нашому «метеґол».
Футбол?
Екторе, це ви на картині?
Ні, це мій прадід.
-Перший Мартін. -Бандит.
Картина, мабуть, дорога,
бо художник був кубістом з кола Пікассо.
-Ого! -Отакої!
Але я б не продав ні за які гроші.
-Ніхто не купить. -Це єдине його зображення.
Звісно, тоді ж ще не було камер.
А де Міґель?
Мабуть, у вбиральні.
Піду покличу…
грати у футбол. Нам потрібно більше гравців.
-Приведу його. -Отавіо.
Подобається?
Так, дуже.
Міґелю, будь ласка.
-Будь пеладо. -Зараз?
-Ти мені допоможеш? -Авжеж.
Якого біса?
А я саме шукав тебе. Оце збіг.
-Шукав… -Усе добре.
Шукав покликати тебе пограти…
У настільний футбол?
-Так, у футбол. -У футбол.
-Метеґол, оце. -Так.
-Ходімо. -Зіграємо.
Починаємо матч Аргентина — Бразилія!
Екторе!
Марадона приймає. М'яч у Марадони.
Передає Каніджі.
-Гол! -Гол!
Воротаря не піднімеш. Тільки з боку в бік.
Як на чемпіонаті світу 1990 року в Італії!
-А Бразилія… -Давайте.
Вводь м'яч.
-Усе. Давайте. -Заб'ємо.
М'яч у Каки.
Віддає в центр, пас на Імператора Адріано.
На 48-й хвилині другого тайму Імператор б'є!
-Гол! -Гол!
Бразилія!
-Бразилія! -Імператор!
На 48-й хвилині другого тайму Бразилія виграє Кубок Америки 2004!
Як щодо Кубка Америки 2021 на «Маракані»?
Ви про нього не згадуєте.
Скільки чемпіонатів світу виграла Аргентина?
-Гадаю, лише три. -А Бразилія… Гей!
Останній?
Давайте грати.
Граймо.
Давайте грати. Ти багато говориш, а граєш мало.
Граймо.
Давай.
Бий.
Так, ось тобі!
Ось тобі!
Веди м'яч.
-Дивись, гол! -Дивись.
-Гол! -Гол!
Бразилія!
-П'ятикратний чемпіон! -П'ятикратний чемпіон!
Ти спиш?
Кохана.
Ти бачила Міґеля з тією дівчиною,
Кароль?
Як вони сміялися і таке інше.
Вони зустрічалися.
Я бачу, як грають аргентинці.
Як вони грають.
Отавіо.
Ти ревнуєш, так?
Ти її майже не бачив три роки, і вона може більше не захотіти бачитися.
Я просто думаю, що Міґель її негідний.
У цілому всесвіті є хтось гідний її?
У всесвіті має бути хтось гарний
для моєї дочки, яка заслуговує найкращого.
І хай він не буде аргентинцем.
Припини. Давай спати.
-Ти спати? -Так.
-А я мав настрій… -Вставати рано.
Буде чудова прогулянка і святкова вечеря.
-Уроки історії. -Пообіцяй мені дещо.
Що завтра нічого не зіпсуєш.
Насолодімося сімейною поїздкою.
Обіцяю.
Знаєш, що завтра буде на прогулянці?
-Що? -Сніг.
Дивись, люба.
Мушу визнати, я помилявся.
Тут прекрасно.
-Воно варто було підйому… -Дозволь сказати.
Я сказав, що помилявся.
«Варто» — це перебільшення.
ПРОКАТ САНЧАТ
Міґелю, не роби дурниць. Ця поїздка — суцільний кошмар.
Люба, тут ніщо не може піти не так.
Це санчата.
Люблю аргентинський оптимізм. Ви завжди думаєте, що все вийде.
Ні, це ви оптимісти. Починаєте рік лише після карнавалу.
Так правильно жити.
Мій син має рацію.
Санчата — це чудово.
Я ж казав.
І цілком безпечно.
Жодної небезпеки для такого мішка картоплі, як ти.
Це як дошка.
Зауваж, цього разу не я почав.
Я покажу цьому кокосолобому, хто тут картопля.
Даруйте, перед вами спортсмен.
Я лише згадаю цифри: 1979, дорога Денде.
Я, Кривоногий Том, Марсінья. Я був на візку.
Я був неспинним.
Я пильную.
Давай, сонечко!
Це швидше, ніж візок.
Ти знову програєш?
Пробач, Отаріо.
-Я втрачаю терпіння! -І свою дочку.
Тільки не дочку.
Я покажу цьому аргентинцю.
Ти мене провокуєш.
Ось тобі!
Ви двоє, припиніть!
Не провокуй мене.
Що відбувається?
Припиніть!
-Отаріо! -Кокосолобий!
Це все аргентинець.
Це все бразилець.
-Це ти винен. -Я?
Я?
Так, ти!
Знаю, без них прогулянка була б набагато легшою,
але вони могли опинитися в небезпеці.
Так. А якщо вони натраплять на дикого звіра?
Від них будь-який дикий звір утече.
Яка нісенітниця! Скажу тобі ось що.
Через тебе ми застрягли в дурному домашньому відео.
Це ти винен.
Так, ти заздриш, що твоїй дочці
я подобаюся більше, ніж ти!
-Ти перетнув межу. -Ні.
Перетнув межу. Клоун.
Що? Кидай.
Припини!
Ми маємо працювати разом, щоб вибратися звідси.
Ти клоун.
Зараз не час для его.
Що? Его? Хочеш поговорити про его?
-Знаєш, що таке его? -Що?
Его — це крихітний аргентинець, що живе в нас.
Знаєш, чому після смерті
бразильців ховають у дуже глибоку могилу?
Ні, не знаю.
Бо десь углибині вони хороші люди.
Оце гарно.
Я такого не чув.
Ти дуже веселий.
Це очевидно.
Звісно, я веселий, я ж бразилець.
Бразильці веселіші за аргентинців.
Я тут подумав.
Ми більше схожі, ніж думаємо.
Так.
Отаріо.
Ти й далі так мене називатимеш?
Що це було?
Пума.
-Боже, ходімо. -Господи.
Екторе,
я тут з делікатною темою.
Все одно помремо, то я скажу.
Ти знаєш, що в Міґеля роман з Кароль, так?
Того вечора, коли ми пили вино, я бачив, як у них була дивна розмова.
Моя донька ще юна, щоб страждати.
Я знаю, що Міґель і Кароль були дуже закохані в минулому.
То ти згоден, що якщо щось відбувається,
нам варто вжити заходів?
Не варто, але…
Я не впевнений, що схвалюю цей шлюб.
Власне…
я також.
Ми маємо вижити, щоб урятувати дітей.
-Знищимо пуму. -Знищимо пуму.
-Знищимо! -Знищимо!
Тихенько. Заспокойтеся.
Тут десь пума-вбивця. Вона їсть людей. Страшна. Дуже небезпечна!
Не бійтеся, це була не пума.
Це була киця. Його звати Фелікс.
Кіт?
-Ні! -Ні!
І тут ми чуємо пуму.
Жахливий рев.
Це була не чистокровна пума.
Це була суміш пуми, ягуара,
леопарда…
Але звір не хотів битися.
Він намагався захистити…
Це прекрасно.
Секунду.
-Він намагався захистити дитинчат. -Дитинчат.
Це…
Чорт забирай. Піт рікою…
Він захищав дитинчат. Бо так робить тато.
-Люблячий тато… -Люблячий тато…
Він робить помилки.
-Але завжди… -Завжди…
-Це заради дитинчат. -Заради дитинчат.
Так.
-Ми вижили. -Так.
Чудово, що після цієї пригоди свати стали друзями,
але зосередимося на головних героях історії: Марі й Міґелі.
Наша історія крута…
Ходімо по кімнатах готуватися,
бо цей вечір обіцяє бути дуже особливим.
Не маючи нічого, я бажала
Коли була відсутня, я чекала
Коли я замерзала, я тремтіла
А була хоробра — кликала
Отримавши листа, його відкрив
Коли я слухав Прінса, танцював
Коли очі засяяли, я зрозумів
А відростивши крила, полетів
Коли ти покликав, я прийшла
Коли зрозуміла, вже тут була
Знайшовши тебе, себе загубила
Побачивши тебе, була любов
Амарадзаї сое
Дзая, дзая
Аїнга
Коханий, я така рада, що наші тати нарешті подружилися.
Не думала, що скажу це, але вийшло.
Я ж казав, що буде добре.
Так, казав.
Тобі варто прийняти свого тата який він є.
Він чудовий тато,
хоч і трохи ненормальненький.
Але я дуже щаслива.
Я також.
ТАТО ТУТ ШУКАЮТЬ МУЗИКАНТІВ У…
Кохана?
Я щойно почув, що в симфонічний оркестр Барілоче
прослуховуватимуть нових музикантів.
Ми про це вже говорили. Ми повертаємося до Європи.
Так, але…
Ніяких «але».
Давай не думати про майбутнє. Подумай, що зараз.
Зосередьмося на святкуванні з родиною.
Давай потішимося, що тати припинили воювати й підтримують нас.
-Добре? -Добре.
Ходімо.
Жуано?
Я знаю, що у нас вечірка, але це може бути слизький шлях.
Про що ти говориш?
Ектор теж вважає дивним, якими близькими здаються Міґель і Кароль.
Він теж щось підозрює. Тепер підозрілих татів двоє.
Я знала, що ви разом створите ще більше проблем.
-Змова двох владних татів. -Це не так.
Я борюся за щастя моєї дочки.
Коханий…
Феліпінью — це найкраще, що сталося в моєму житті,
але я була молода.
Його батько втік, мій не підтримував.
Перше, що ми дізнаємося як батьки, це що ми як пастухи для овець.
Метафора мене заплутала.
-Отавіо. -Жартую.
Справді.
Тобі треба навчитися приймати, що все добре.
Річ ось у чому.
Я не думаю, що все добре.
Отавіо, я серйозно. Послухай мене.
Я забороняю тобі псувати свято.
Я забороняю тобі казати щось неприємне для Марі,
доки не закінчиться вечеря, ясно?
Байдуже, правий ти чи ні,
це її вибір.
Зрозумів.
Обіцяю.
Добре.
Це добре.
-Люба? -Так?
Я піду. Скоро повернуся.
Добре.
-Тату? -Привіт, доню.
-Що сталося? -Ну…
Тату?
Справді, що сталося?
Я маю…
поговорити з тобою.
Що?
Ти…
Ти вродлива, як твоя мама.
Ні, тату. Вона була вродливіша.
-Дурниці. Ти… -Вона була гарніша.
-Ти прекрасна, люба. -Дякую.
Слухай.
-Так? -Я люблю тебе.
І я тебе. Дуже сильно.
Можна мені йти?
Авжеж. Іди.
-Але… -Бувай.
Бувай.
Тут мій батько сказав, що готель
стане моїм.
Я хотів зробити те саме з тобою.
І тут ти сказав, що хочеш бути артистом.
Це був чудовий день.
Я дуже боявся, що ти не приймеш моє рішення.
А я прийняв.
Я тут подумав.
Я розумію кохання.
Звісно ж.
Але це непросто,
особливо для такої молодої пари.
Ще й жити в Європі, так далеко.
Без підтримки, артистами.
Я дещо придумав.
Наша сім'я має в Барілоче квартиру. Вона твоя.
Я покровитель симфонічного оркестру Барілоче.
Ми з директором дружимо.
З моїм впливом Маріана теж може отримати там місце.
Що думаєш?
Може, і вийде.
Звісно, вийде.
Ви з нею можете й далі бути артистами.
Квартира без витрат,
без орендної плати.
Так ви зможете бути артистами…
але трохи ближче до нас.
Дякую.
Кароль?
Отавіо, ти що, не наївся?
Якщо є кістки, їжте руками.
Облиш його. Він сьогодні поводився добре. Заслужив.
Свекре!
Нарешті я зрозумів, за що люблять аргентинську кухню.
-Я ж казала. -Це… як це називається?
Патагонське ягня, Отавіо.
Патагонське… Дякую, хлопче.
Це патагонське ягня просто патагонічне! Дивовижне.
Радий, що тобі подобається, друже.
Дуже подобається.
Свекре!
Ми подружилися.
«Сомельє кашаси»…
Що ти думаєш про це вино?
Я в тебе вчився.
Зараз усе буде. Спершу крутимо.
Тепер нюхаємо.
Дика ожина.
-Браво! -Браво!
КАРОЛЬ Я ТУТ
Бразильський тесть став аргентинським сомельє мальбека.
Мені треба ненадовго відійти.
Зараз повернуся.
-Я швидко. -Добре.
Дуже смачно.
Танін у цьому вині такий сильний,
що воно вже опустилося, і мені треба бігти до вбиральні.
Я швидко.
Отавіо, куди ти?
Я ж сказав.
Ми домовилися. Серйозно.
Пробачте, ситуація жахлива.
-У мене не виходить. -Крути, Жуано.
Повільно. Ось так.
Перепрошую!
Агов!
Я маю дещо сказати. Знаю, це свято,
але мушу сказати дещо дуже серйозне.
Було ж усе добре. Ти точно хочеш знов почати?
Дозволь сказати. Я знаю, що вже осоромився.
Ти завжди вважала мене найгіршим татом у світі.
Але сьогодні я доведу, що найкращий.
Власне, коли я це скажу, можу здатися ще гіршим.
Але тоді я буду найкращим.
Бо насправді, як я й підозрював,
усе набагато гірше.
Це виявилося правдою. Ти маєш знати.
Я трохи заплуталася.
У Міґеля роман із Кароль!
Що?
Заспокойся. Напад параної у ревнивого татка.
Я дещо помітив ще на вечері з вином і плюванням.
Ще тоді помітив.
Але сьогодні все підтвердилося.
Що підтвердилося?
Міґель трахався з Кароль у туалеті.
Саме так!
Що, вже тост?
-Ти звідти прийшов? -Що сталося?
Що ти…
Тато сказав, ти був з Кароль.
Був.
Це правда.
Люба, мені боляче казати,
але вони…
Вони це робили в тому туалеті.
-Ні. -Було шалено.
Кабінки здригалися. Чекайте…
-Вибачте, родино. -Сюжет загострюється.
Що ми пропустили?
Це ти був у туалеті з Кароль?
Це був не Міґель?
-Міґель? -Міґель?
Що, ні?
-Я і Міґель? -Так.
Отавіо, чого ви так кажете? Ні.
Я і Міґель — мегаколишні.
Між нами нічого немає.
-Нічого. -Мені пощастило.
Але під час винної вечері я бачив тебе з Кароль.
Ви казали:
«Треба бути "пеладо". Будь "пеладо"».
Це іспанською «відвертий».
Здається, іспанська — це якась неправильна португальська.
Увесь цей конфуз стався тому,
що я за допомогою Кароль планував сюрприз.
Який, Міґелю?
-Міґелю, це Страдіварі? -Так.
Я навіть не торкатимуся.
Це занадто.
Це занадто, так, тату?
Пробач, доню.
Це мав бути гарний вечір.
А хіба він не такий? Дивись.
Ти перетворив усе на хаос, тату.
Це було безглуздо.
Дихай, Марі.
Що сталося, те сталося.
Твій батько не винен.
Міґелю, він зробив те, що завжди.
Тобто не зробив те, чого ніколи не робить. Він знову не дотримав обіцянки.
Не знаю, навіщо я старалася, тату.
Мала б знати, що це порожні обіцянки.
Дихай, Марі. Забудьмо про це.
Ти не рада сюрпризу?
Забагато інформації.
У мене є ще один сюрприз.
Ми дістанемо тобі місце у симфонічному оркестрі Барілоче.
Що?
Батько запропонував нам квартиру, щоб ми тут жили безкоштовно.
Це початок нашого життя, люба.
Це для нас усе змінить.
Повірити не можу, що ти це робиш.
Марі, про що ти?
Готові житло і робота.
Це набагато більше, ніж було б у Європі.
Я рада, що ти все продумав.
Тобто добре, що тато склав для тебе план,
але ти не думав про мене?
Ти завжди казала, що хочеш цього.
Я намагаюся це тобі дати.
Ні, рішення без розмови зі мною
не стосується моїх бажань.
Я все життя мріяла про музику.
Тато ніколи не підтримував, змушував кинути,
але йому не вдалося.
В Європі я зустріла тебе, вирішила побратися,
і тато не схвалив мого обранця.
Я тебе завжди схвалював.
Ні, Екторе. Ні! Ви з татом однакові.
Двоє егоїстів, що чіпляються за своїх дітей.
У Ріо-де-Жанейро чи Барілоче — ви однакові.
Але найгірше, Міґелю,
що ти дозволив батьку грошима диктувати нам майбутнє.
Люба, ми самі диктуємо своє майбутнє.
Правда? Ти впевнений?
Справді, Міґелю?
Бо ти не поговорив зі мною, вирішивши все це.
Я хотів зробити сюрприз.
Краще б ми вирішили разом.
-З мене досить. -Марі.
Марі. Доню.
Міґелю,
ти не виявив поваги до майбутньої дружини і її бажань.
Твоя правда, мамо.
Ми все планували разом.
Але тато заморочив мені голову ідеєю комфортного життя,
щоб утримати мене поряд.
Але вона повернеться.
Вона знає, хто я насправді.
Тоді дійсно будь цією людиною.
Чому ти досі тут? Іди по неї.
Давай, синку. Іди!
Іди!
-Задоволений, Отавіо? -У мене те саме питання, Екторе.
Я боровся за нашого сина.
Неправильно.
А я боровся за щастя своєї дочки.
Свате, нам треба щось робити.
Їдьмо за ними.
-Пробач мені. -Це ти мені пробач.
-Ні, любий. -Любий.
Ходімо.
Ходімо, Отавіо.
-Ходімо, Феліпе. -Ходімо.
Заради бога.
Усі в машину!
Вони їдуть до готелю!
Давайте, люди.
Давайте.
Рушай!
Боже, хоч би моя донька…
Пане Хвилинко, скажіть.
-Ви бачили мою дочку Маріану? -Так.
Пані Маріана була тут, але пішла у пріса.
-Що за «пріса»? Кіно якесь? -Це іспанською «поспіх».
-Боже, знову це? -Так.
Кохана, ти думаєш те, що і я?
Тоді їдьмо.
Куди ми їдемо?
В аеропорт. Давайте, пріса!
-Ходімо. -Швиденько!
ПОСАДКА
Я знав, що ти приїдеш сюди.
Ти — людина, яку я знаю найкраще.
І ще я заслуговую побачити, як ти сідаєш у літак
і залишаєш мене в Барілоче.
А ти — людина, яка найкраще знає мене.
І ти знаєш, що той хлопець, який зрадив наші плани,
не той, кого ти кохаєш.
Я тебе вже не знаю, Міґелю.
Я злякався, Марі.
І повівся як людина, якою я був
до зустрічі з тобою.
Але я хочу бути Міґелем, у якого ти закохалася.
Того, з яким ти хотіла одружитися.
Дивись.
Думаєш, я тобі пробачу,
бо ти даруєш мені скрипку?
Ні. Я знаю, що тебе не купити.
Але відкрий, будь ласка.
Що це, Міґелю?
Скрипка була подарунком, який я хотів тобі зробити.
Але тепер я розумію, що головне в ньому — футляр.
Порожній футляр.
Місце, в яке ми покладемо все, що створимо разом.
Де зберігатимемо наше життя разом,
пліч-о-пліч.
«Пліч-о-пліч».
Міґелю, це найгірше вибачення, яке я чула.
І цей футляр малий. Наше життя в нього влізе?
Ні, звісно.
Неможливо знайти футляр,
у який би помістилося все, що ми переживемо разом.
Пробачиш мені?
Так.
Кохаю тебе.
І я тебе. Сильно, болудо.
-«Болудо»? -Так.
Паркуйся.
Біжи, Феліпінью. Затримай їх.
Влаштуй сцену. Не зупиняйся.
Не зупиняємося. Ходу!
Вони мають бути десь тут.
Закінчується посадка на рейс 2012 до Ріо-де-Жанейро.
Дивіться. Сюди!
Ходімо.
-Швидко! -Давайте.
Швидше!
Ні, вибачте, але це не так…
-Привіт! Екторе… -Привіт, як справи? Як…
-Сюди не можна. -Ви мене не знаєте? Я Ектор Мартін.
Екторе! Як справи?
Увага!
Шановні пасажири!
Є загроза бомби!
Обережно! Тікайте!
Ні, навпаки. Хай залишаться.
А, залишайтеся на місцях!
Залишайтеся на місцях. Не рухайтеся.
-Будьте на місці. -Це тато?
Здається.
Забирайтеся геть!
Дякуємо!
Шановні пасажири, повідомляю, що все під контролем.
Марі!
Перш ніж ти щось скажеш, дозволь мені.
Дорогою до Барілоче
ти просила мене просто бути
твоїм татом.
І я все зіпсував, люба.
Я був найгіршим татом у світі.
Я був егоїстичним, ревнивим, власницьким.
Я знову не дотримав обіцянки.
Але я знаю, чому став таким після смерті твоєї матері.
Знаєш чому, доню?
Я хотів, щоб було по-моєму, а не по-твоєму.
Я боявся.
Так, я боягуз.
Я боявся тебе втратити і дійшов до того, що втратив тебе.
Авжеж.
Але ти, жінка, якою ти стала, дечого навчила й мене.
Ти показала, що таке любов,
і навчила поважати думку інших людей.
Пробач мені, доню.
Пробач своєму татові.
Пробач.
Усе гаразд.
Я тебе дуже люблю.
Синку, пробач мені.
Я думав лише про себе і не слухав тебе.
Я так більше ніколи не робитиму, обіцяю.
Будьте щасливі разом.
Ми з Отавіо були найгіршими свекром і тестем у Меркосурі.
Свята правда.
Міґелю, пробач, що я мав підозри.
І що багато забивав у настільному футболі.
Бразилія!
Народ, послухайте!
Тепер, коли закохані знову разом,
а батьки-динозаври
навчилися підтримувати дітей…
У нас із Жуаною виникла ідея.
Може, ми облаштуємо місце, де Міґель і Марі зможуть побратися?
Місце, яке аргентинці…
-Обожнюють! -Обожнюють!
БУЗІОС 1 РІК ПО ТОМУ
-Ні? -Хай починається музика, бо…
Давайте.
Шість, сім, вісім.
-Яка красуня. -Красуня.
Кароль, чи береш ти Феліпе своїм законним чоловіком?
-Беру. -Феліпе?
Звісно, беру.
Прекрасно!
Тату?
Привіт, доню. Привіт, Міґелю.
Ти чув? Міґель гратиме в Берлінському симфонічному оркестрі.
Один з найбільших оркестрів світу.
Вітаю, синку. Це, мабуть, честь, як грати на чемпіонаті світу.
Звісно, за Бразилію.
Тату, це тобі.
Що це, люба?
Квиток до Венеції.
Я зіграю «Чотири пори року» Вівальді там, де він народився.
Важливо, щоб ти приїхав…
Це твір, який грала твоя мама.
Саме так.
Звісно, я приїду, люба.
Ось вони.
Привіт.
Оскільки обидві родини тут, ми хотіли зробити вам сюрприз.
Знаю!
Ви нарешті одружуєтеся?
Буде вечірка?
Ні, мамо. Не це.
Я знаю.
Між концертами ви приїдете в Бразилію побути з нами.
Ні, тату. Теж не це.
-Відпустки завжди будуть в Аргентині. -Ні.
Це ще більший виклик
для всіх наших батьків.
Ви станете бабусями й дідусями!
Боже мій.
Молодці!
-Міґелю. -Отавіо!
Ти будеш чудовим татом.
-Чудовим татом. -Дякую.
-Де народиться мій онук? -Де народиться мій онук?
У Бразилії.
-Тут? Ні. -Ні. В Аргентині? Ну ні.
Тут чудовий клімат.
Сонце, пляж, йод. Це корисно для дітей.
Ні, сонце шкідливе для дитини.
Це для тебе воно шкідливе.
Поглянь на себе. Засмагнеш — будеш як креветка.
Мій онук буде серфером, як його дідусь.
Ми народжуємося із сонцезахистом.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда