Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tak tohle jsou mí spoluhráči.
Nicola, univerzitní výzkumník, jako jedinej je ženatej.
Gianni, budoucí ženáč a můj celoživotní nejlepší kamarád.
Federico, úspěšný právník.
Já, mladý scenárista a už teď tragéd.
Francesco, plešatý hikikomori.
A Jacopo.
Je na volné noze, ale ani neplatí DPH.
No tak, hoši. Hrajeme na deset.
- Jedem! - Na deset!
- Na deset. - Deset gólů? Neblázněte, chlapi.
Mám dceru. Hele, nalijme si čistýho vína.
Ten se zítra žení.
- Ten má kapavku. - To bylo tajný.
Toho radši přeskočím.
Ten je dva roky v důchodu. Ty jsi těhotnej.
Opustil nás mladistvej elán.
Co s tím uděláme?
No, jestli vydržíme do tří…
budeme rádi,
když neskončíme jednou nohou v hrobě. Jako tvoje máma.
Ne, to nemůžeš říkat. To není vtipný.
Nedělám si srandu.
Možná bych ti měl připomenout, že v dubnu 2014…
Vzpomínáš si?
Dohodli jsme se, že deset let moji mámu neurazíš.
Nemám pravdu? Čemu se sakra tlemíte?
Navzdory vašemu smyslu pro detail vám něco uniká, pane advokáte.
Co je za den? Jakýho roku?
Duben, dva tisíce…
Ne! Vy honimírové!
No nekecejte! Vy parchanti.
Počkat. Tak aby bylo jasno…
Všichni jste si nastavili připomínku…
- Ne. - Připomínku…
A čekali na přesnej moment, až budete moct urazit moji mámu?
Federico!
Počkal bych klidně další dekádu,
jen abych mohl o tvý mámě říct, že je fuchtle.
Naváželi jsme se do Gianniho mámy v den jeho rozlučky se svobodou.
Olé!
Ale… lehce se to zvrtlo.
O DEN POZDĚJI
Dobré ráno, lásko.
Budeme se brát. Koho by to napadlo?
Gianni, uklidili jsme dům, kámo.
Jen jsme nechali pár věcí na zahradě. Kde jsi?
Rychle!
Dělejte!
Gianni? Kámo, kde jsi?
Zrovna míříme do kostela. Všechno v pohodě?
Rychle, holky!
Poběžte!
LÁSKA
Psal jsi mu?
Ženich ještě nedorazil.
Pořád tu není.
Proč nic neřekl?
Co se stalo?
Zlato, nerada tě uháním,
není kam spěchat, dnešek přece není nejdůležitější den tvýho života,
ale mohl bys mi laskavě říct, kde kurva vězíš?
Já tě varovala.
- Mami. - Už je tady?
Kde je Gianni?
- Ozval se ti? - Už je na cestě.
- Vstávejte. - Mlčte.
Tak dělejte.
Mlčte.
Nic neříkejte!
To bolí!
- Jdeme! - To bolí!
Federico!
- Jdeme. - Kam je vedete?
Federico!
Kluci!
Federì!
Co jste mu udělali?
Simone?
FANTASY FOTBAL NÁM ZNIČIL ŽIVOT
Dobré odpoledne.
- A tohle je váš právník? - Ano.
Federico Leone
z advokátní kanceláře…
Leone.
Je mi ctí vás poznat.
Jen tak dál…
Jen tak dál co?
Jsem vážený profesionál.
Pane vážený profesionále, víte, že máte penis…
Ano.
Nakreslený na krku, pane advokáte.
Tam.
Jak je velký?
Průměrný.
- Proč jsi mi to neřekl? - Protože nám to přišlo jako děsná sranda.
Rizzo, začneme.
Takže, pane Pascale,
všimli jsme si, že vy a vaši přátelé
jste poslední, kdo viděl Gianniho Martiniho živého.
- Živého? - Jak živého?
Ve večer jeho rozlučky se svobodou.
Což bylo včera.
Normálně bychom s vyšetřováním počkali,
ale máme podezření, že se mu něco stalo.
Něco ošklivého.
Počkejte, to je…
Krev.
Krev Gianniho Martiniho.
A vy…
jste jedním z podezřelých.
To si snad děláte srandu.
- Takže? - Co mám říct?
Je to můj kámoš. Neublížil bych mu.
Vážně?
Zvláštní.
Protože ve skupinovém chatu vaší Fantasy ligy
jste mu několikrát vyhrožoval smrtí…
Celkem 152krát.
Díky, Rizzo. A to jen za letošek.
No tak. Každý jsme někdy někomu vyhrožoval ve skupinovém chatu…
Ne. To je vážný zločin.
Tak povězte.
Nechtěl byste nám ke včerejšímu večeru něco sdělit?
Měl byste ve vlastním zájmu spolupracovat. Řekněte mu to.
Nic si nepamatuju!
Jistěže ne.
Klasika, no ne? Sotva projdou dveřma, všechno se jim vykouří z hlavy.
- Jo, klasika. - Jak klasika? Na čí straně jsi?
- Nic si nepamatuju. - Díky, Morabito.
Není zač.
A co ona? Tu si pamatujete?
Co s tím má společnýho Andrea?
- Odkud ji znáte? - To je dlouhej příběh.
Tak to zkraťte.
Podle mě to má na svědomí Dybala.
Kdo?
Dybala. Ten…
- Dybala na D. - Dybala.
- Kdo? - Dybala, ten fotbalista.
Byl konec srpna
a my byli připravený na aukci do Fantasy ligy.
A jdeme na nejnovější fotbalové přestupy.
Zavítal k nám Riccardo Gentile. Dobré ráno.
Dobré ráno!
Riccardo, vy obvykle o přestupech nereferujete,
ale prý pro nás máte bombu. Je to tak?
Ano, ale asi vás nepotěším.
Paulo Dybala právě podepsal smlouvu s Laziem.
- Cože? - Co to kurva…
- Lotito zaplatil výstupní klauzuli. - Ne.
- To není možné. - Co to kurva je?
- Že Lotito zaplatil výstupní klauzuli? - Že Dybala jde do Lazia.
- Kurva! - To je šok.
Telefony se tu dnes nezastaví. Co se děje?
- Zbláznil se? - Podepsal tříletou smlouvu.
- Proběhne tisková konference. - Stůj!
Bude to na Piazza della Libertà.
- Oznámí… - Stůj!
Co oznámí, Riccardo?
- Dělal jsem si srandu, lidi. - Málem mě trefilo.
- Nyní předáme slovo sponzorovi. - Pozor! Padá!
Lékařské centrum Probuzení…
KAPITOLA 1 SLUŠNÁ OSMIČKA
O OSM MĚSÍCŮ DŘÍVE
Příšerná ztráta.
- Díky. - Upřímnou soustrast.
- Děkuju. - Riccardo.
Dávám jeden kredit za Pellegriniho.
To mě u kapitána nedorovnáš?
Taky střílí penalty.
Fakt je mrtvej.
To je šílený.
Takhle umřít v 35. Měl celej život před sebou.
A dítě na cestě.
- Týden před aukcí… - Zlato.
- No tak. - Co jsem řekl?
- Upřímnou soustrast. - Tys ji vzal sem?
Tady její pláč nikoho nepopudí. Upřímnou soustrast.
Vždyť nepláče.
Protože ho dobře neznala. Nebyli si blízký.
Hoši, co ta aukce?
- Hodí se to teď? - Vždycky.
- Vážně? - Jo.
30. srpna. Ze všech dnů, kdy můžeš umřít…
Nemohls umřít před dvěma měsíci? To by bylo lepší.
- Měli jsme plán. - Promiňte. Pořád jsou rozrušení.
To není možný. Jen vyvrhelové můžou v srpnu vynechat Fantasy ligu.
- Jo. - Starý lidi…
- Kněží, ženy, děti… - Slyšíš mě? Proč jsi…
Pardon.
Francesco, hele.
Dej sbohem Riccardovi.
Dybala je můj, ty sráči! Ukaž mi ho!
Ne. Ta osoba tam je pořád náš kamarád.
- Váš. - Pro něj už nic neuděláme.
Ale můžeme zachránit naši Fantasy ligu.
Vážně tohle řekl?
Před rodinou zesnulého?
Jste magoři.
Věřte mi. Najít slušnou osmičku na fantasy fotbal je oříšek.
Proto jsme rozjeli
největší konkurz do ligy, jaký kdy svět fantasy fotbalu viděl.
Kryštof Kolumbus se proslavil objevením Ameriky,
ale především byl vyslancem…
Který hráč dal nejvíc gólů v druhé sezóně Serie A…
…brankář s nejdelším čistým skóre Serie A. Dám ti nápovědu.
Kdo je prvním italským držitelem Zlatého míče?
Kdo hrál v sezóně 2003-2004 krajního obránce za Anconu?
Gigi Sartor, 166 zápasů v Serii A,
tři poháry UEFA v řadě, všechno s italskými týmy.
Dva z nich za Inter v letech 1997-98, jeden za Parmu v letech 1998-99.
O rekord se dělí s dalšími dvěma hráči.
S Radamelem „El Tigrem“ Falcaoem z Kolumbie a Němcem Markem Marinem,
který proslul krátkou, ale smolnou zkušeností ve Fiorentině.
Smolnou?
Jo, přesně.
- Vy víte všechno. - Díky.
Možná až příliš.
Byl to brankář…
Padejte odsud.
Ty šmejde.
Útočníci Catanie, sezóna 2006-2007.
Corona, Mascara a…?
Corona, Mascara…
No tak, tohle je snadný.
Corona, Mascara a Martuccello!
- Levé křídlo. - To myslíš vážně?
Děkuju. Ozveme se ti.
A než…
Martuccello.
Další!
- Celá sestava. - Nepamatuju si celou…
Z roku 2007.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Zdravím.
Přejete si?
- Byl to Gionatha Spinesi. Bez „N“. - Spokojil by ses s 19 body?
Řekl jsi ne, tak nashle na další akci. Díky.
Sbohem.
Spinesi, útočník Catanie?
Ten, co hraje s Mascarou a Coronou?
Ne. Odpověď byla Spinoza…
Ve své Etice tvrdí, že vyšší dobro je…
Tak to budu ve špatné posluchárně.
Tottiho první gól v Serii A. To je snadný.
Promiňte, ale… nevybíráte tu osmého člena do Fantasy ligy?
Ne.
Ano, je to tady.
Zlatý pravidlo říká,
že když se žena zeptá, jestli hraješ fantasy fotbal, zapírej.
Proč? Já takový chlapy ráda.
Vždycky si máme o čem povídat.
No ne?
Posaďte se.
Díky.
Na tohle se mě ptát nemůžete.
- Tamhle? - Ano.
Co je to za otázku?
Nejlepší střelec Interu v sezóně 2007 a 2008.
Jsem Simone.
Andrea.
- Dobře, Andreo… Můžu ti tykat? - Jasně.
Proč chceš hrát fantasy fotbal?
Abych upnula všechny svý naděje na štěstí
na fantasy hru, nad kterou nemám kontrolu?
Skvělá odpověď.
Kdo? Fortunato?
A proč s cizíma lidma? Nemáš kamarády, co by chtěli hrát?
Zrovna jsem se vrátila do Říma.
Chápu.
Chtěla jsem zpátky do svý starý ligy, ale odmítli mě.
Parchanti. Proč?
Ne že bych nebyl rád… Ale proč?
Zmanipulovala jsem hru.
Aha.
Aféra Footgate.
Soupeř chtěl fotku mých nohou, aby mě nechal vyhrát.
Byla jsem ochotná udělat cokoli, ale jeho zajímalo jen tohle.
Máš vbočenej palec.
Líbilo se mu to.
To mně taky.
Je ti jasný, že takový věci
bys při pohovoru neměla zmiňovat?
Já vím, ale nechtěla jsem začít lží.
Nejsem si jistej, jestli by tě ostatní chtěli.
Prosím.
Bude to naše malý tajemství.
Fantasy fotbal mi strašně chybí.
Chybí mi probouzet se k výhrůžkám smrti ve skupinovým chatu.
Chybí mi nedělní doufání,
že se kdejakej lempl vyšplhá na hodnocení 6,5.
- Dobře. Chápu. - Promiň.
Omlouvám se.
Prosím.
Dej mi šanci.
Měl bych?
Pánové. Je tu okamžik pravdy.
Máme dva kandidáty.
Kandidát číslo jedna je tady Mirko.
Obrovská znalost fotbalu. Spolehlivost.
Případný nevýhody,
na sociálních sítích každej den sdílí znepokojující memy.
Například tohle.
- Ne! Dej to pryč. - Panebože!
Chtěli byste tohle vídat každej den ve skupinovým chatu?
Nemluvě o tom, že nás dost možná pozabíjí ve spánku.
- Je to sympaťák. - Ne.
- Je to sériovej vrah. - Ale milej.
Klid, prosím.
Kandidátka číslo dvě, Andrea.
Přeskočilo ti?
No tak, vždyť…
Je to ženská.
Poslouchejte.
Teď chvíli vážně.
Jsem háklivej na rozmanitost, to víte.
Kvituju genderový kvóty a práva tělesně postižených…
- Odsuzoval jsem tě za homosexualitu? - Ne.
Přesně. Prosím vás.
- Mám doma ženu a dceru… - Ninni?
Zlato?
Třikrát v měsíci nás navštěvuje tchyně.
- Brouku… - Nechci mít ženskou i ve Fantasy lize.
Já vím. Pojď sem.
Nemůžu za to, že má ženu a dceru
a třikrát měsíčně vídá tchyni.
- Podívej, cos udělal. - Neboj.
Ne.
Co? Zrovna ty, Simone?
Děláš si prdel?
Je ochotnej pošpinit, co je nám svatý, jen aby si vrznul.
Ne. Počkej. Podíváme se na to z jiný perspektivy.
Stojíme před stejným dilematem jako američtí voliči.
Vybíráme si mezi psychopatem
a ženskou.
Další ženský už ne.
Výbor dospěl k verdiktu!
Hudbu!
Raz, dva, tři, čtyři!
Andrea!
Jo!
Promiň. Nikdy jsem nic nevyhrála.
Gratuluju.
Děkuju.
HLEDÁME OSMÉHO ČLENA
DEALER – LECCE BOMBO
ŽENICH – PARTIZAN DEGRADO
PISÁLEK – DIVANO KYJEV
ADVOKÁT – AVELLINO BAFNI
ŽENÁČ – PARIS SAINT ŽERVÉ HIKIKOMORI – TÝM BECIL
PROSTĚ PECH
FANTASY LIGA
ZDECHLINA – MANŽESTR CITY ODPOČÍVEJ V POKOJI
SAMICE – KVÓTALANTA
Mám vystudovaný tři školy
a nerozuměla jsem jedinýmu slovu.
Vysvětlí mi laskavě někdo, co je to fantasy fotbal?
Máte pravdu, paní soudkyně. Miluju ho z celého srdce,
ale je těžké vysvětlit, co to je.
Přesně tak.
Fantasy fotbal je trochu jako sex.
Složitý, těžko vysvětlitelný, ale neskutečně zábavný.
Je to hra, kde soutěžící utvoří ligu o osmi nebo deseti lidech
a založí zcela fiktivní týmy,
ovšem se skutečnými prvoligovými fotbalisty koupenými v aukci.
A ještě něco.
Soutěžící mají na nákup hráčů předem stanovený počet kreditů.
A tím to nekončí.
Pro výhru musíte nastřílet nejvíc gólů.
Ale jak skórovat ve fantasy fotbale?
Skóre týmu určuje součet hodnocení všech hráčů.
Body se přičítají a odečítají za góly, napomenutí, vyloučení a tak dále.
Podle počtu bodů se rozhodne, kolik jste nastříleli gólů.
Zapamatujte si číslo 66, protože tolik budete potřebovat,
abyste proměnili první gól, zatímco 72 bodů…
Stačí!
Proč máme na poháru dudy?
Jsou Gianniho bejvalky. Tý ze střední, ne?
Jo, ale nejsou to dudy.
Jsou. A jsou to pořádný melouny.
Jo, ale je to spíš symbol. Nemám pravdu?
Jasně.
Ta vybledlá fotka je pro nás dokonalou trofejí.
Fantazírování, že vlastníš fotbalovej tým, i když je ti 18.
Fantazírování, že jsi pořád na vrcholu
jako ty kozy ve svých nejlepších letech.
Poezie.
Já vám nevím.
- Začneme? - Sklapni.
KAPITOLA 2 – AUKCE O SEDM MĚSÍCŮ DŘÍVE
Dale, dale, dale, dale, dale, dale, Boca!
Lidi!
Dale, dale, dale, dale, dale, dale, Boca!
Aukce začíná v 13:41.
Podle pravidel patří první volba zoufalci,
co loni skončil poslední. Do toho.
Než začneme, rád bych zmínil jednu věc.
Můžeme snížit startovný? 200 eur je moc.
Zrovna ty si stěžuj. Já mám dceru.
Jsem bez práce a švorc.
- Naser si! - Má děcko!
- Nemůžu nic říct! - Ty seš kokot!
Pane Pascale, prosím. Pořád ho můžeme najít.
Máte pravdu, paní soudkyně.
Ale jestli chcete zjistit, co se mu stalo, musíte poslouchat.
Protože žijeme přesně tak, jak hrajeme.
Nominuju…
Tak to řekni.
Pavolettiho.
- To je z práce. - Běž.
- Vezmi to. - Jasně.
Ano, zlato?
Nekupuj si Pavolettiho.
Zlato, jak víš, že jsme ho zrovna nominovali?
Umím ti číst myšlenky.
Nekupuj ho, jasný?
Zlato, podceňuješ moje fotbalový znalosti.
A hlavně nebereš v potaz, že letos má Pavoletti svůj rok.
Podceňuješ ho. Poslouchej…
Nechci, aby měla malá za tátu lůzra.
Co tím myslíš?
- Kup ho a budeš spát v autě. - Ne…
Naser si!
Nicola, prezident Paris Saint Žervé,
je taková konzerva,
že deset let navzdory všem a všemu kupuje ty samý hráče.
Přihazuju 70 na Pavolettiho.
- Jo! - Jo!
Hezky!
Osmdesát!
Osmdesát! Jedem!
- Ne! - Řekl to!
- Neřekl!
- Jo, říkal jsem 80! - Říkals 80!
Pavoletti je můj!
Zato Federico, jako každý dobrý právník,
dbá na regule.
Ale jenom na jeho vlastní.
- Osmdesát dva! - Ne!
Ne. Počkej, zlato.
Podle článku B pravidla 87 ze dne 31. prosince 2017
musí k příhozu dojít nejméně 0,2 vteřiny před prodejem.
Takže Zapata je můj, pipino!
Šmejde.
Možná jsem šmejd, ale Zapata je můj. Popojedem?
Osmdesát jedna!
Pak je tu Francesco, co nevychází z pokoje.
- Žije v zahraničí? - Co? Ne.
Bydlí 300 metrů odsud.
Osmdesát sedm.
Tak proč nepřišel?
Protože je jako hikikomori.
Už šest let nevyšel z pokoje.
A získává ho Francesco!
Super!
Jste sráčové!
Parchant jeden.
Kdo to sakra je?
Fabrizio Seghetti. Žije v Miláně, ale na aukci se vrací do Říma.
Na chatu mlčí, ale ve středu zveřejní soupisku jako první.
Hraje v našem vyprávění nějakou roli?
Ne.
- 32! - 34!
- Co mě mlátíš? - Promiň!
Čtyřicet čtyři!
Čtyřicet dva!
Sklapněte!
Ten je můj!
Neslyšeli jste? Pavišić je můj!
Pak je tu Jacopo.
Je mu přes 30,
ale snaží se na to radši nemyslet.
Obecně by nejradši nemyslel vůbec.
Chceš? Čerstvej matroš z Maroka.
Ne, za tohle ti hrozí čtyři roky natvrdo.
Dvacet za Rincóna!
- Ten už v Serii A nehraje. - No a co?
Už mám Ionitu. Potřebuju ho do dvojice, Rincón-Ionita.
Chápete? Jako rincoglionita, což znamená blbec.
Jdu čůrat.
- Půjdu s tebou. - Dvacet za Rincóna.
Poprvé, podruhé, prodáno.
Dvacet za Rincóna.
A pak jsem tu já, prezident klubu Divano Kyjev,
protože už 15 let spím na gauči.
Simone, prosím. Tak už si někoho vyber. Dělej.
Musím k veterináři.
Nemyslels k pediatrovi?
Máš pravdu.
Nabízím 30 za Iličiće!
- Cože? - Jsi si tím jistej?
- Ten je… - Jo, já vím.
Ale nemůžu se na něj v těžký chvíli vykašlat.
Ne! Nechoďte ke mně!
Zpátky!
- 21! - 22!
- 23. - 24.
- 25! - Na to nemáš kredity.
Poslouchám.
Dvacet čtyři poprvé, podruhé, prodáno.
Je můj!
- Šikula. - Podvádí.
- Musím si zavolat. - Běž.
Pak je tu Andrea.
S každým dalším pohledem na ni jsem objevil něco nového.
- 30 za Berardiho. - 31!
- 32! - Berardi je můj!
Pak je tu Gianni, můj celoživotní nejlepší kamarád.
Udělá cokoli, aby vyhrál.
Pořád je to 1:0.
Zasloužený detail na hráče, který dominuje zápasu.
Nejenže dal gól, ale předvádí špičkový výkon
a vede spoluhráče…
Piere, mírni se, nebo dostane 7.
- Dostane 7,5. - Fakt?
Jo. Dal jsem si ho do týmu.
A už se rozehrává…
Paní soudkyně.
To ještě není všechno.
Opravdu?
Promiňte, kolik platím?
Ne, pane Orsato. Zvu vás.
Daniele.
Dneska mám velký den. Chybí mi tři body.
Pivo za žlutou kartu pro Petagnu.
Nebo ještě líp, za červenou.
Ty se mě snažíš uplatit pivem?
Hoši, můžete?
To byl vtip.
Policie. Potřebujete něco?
Mám čistej rejstřík.
Kolik platím?
Vyhrál šest sezón v řadě.
Dvacet dva.
- Dvacet tři. - Dvacet čtyři.
- Dvacet… - Frà, ty už nepřihodíš? Asi ne.
Vyhrál šest sezón v řadě, tak jste žárlil.
Ne. Jak jsem říkal, kamarádíme se od dětství. Žili jsme spolu.
Dobře. 24 poprvé, podruhé, prodáno. Je můj.
- Ninni, necháš toho, prosím? - Proč jsi mě přihlásil na Grindr?
- Protože je to sranda. - Ne, není.
Zmlátím tě, až tě vlastní máma nepozná. Padej mi z očí.
Naser si.
Nechováte se jako přátelé.
Vzájemně si děláte a říkáte samé hrozné věci.
O to právě jde.
Máme normální život, normální zaměstnání.
Ale nejsme normální lidi.
Do fantasy fotbalu vkládáme veškeré naděje na vítězství,
když je náš život samá prohra.
A vzájemně si u toho utahujeme z našich matek a panických řití.
S našimi přáteli můžeme ukázat, jací skutečně jsme.
Hrozný lidi.
Aha, jistě.
Andreo, počkej, hodím tě domů.
Tak dělej.
- Čau. - Ahoj.
Rincón-Ionita!
Tys toho Pavolettiho koupil, že jo?
Tak budeš spát v autě.
Zapni si topení, venku je zima.
Máš naprostou pravdu, Assunto. Dobrou noc.
Promiň.
Ahoj, poklade. Jo, už jdu. Čau.
Na gauč už se nevejdeš. Dobrou.
Tak jedeme, nebo co?
Celý je to založený na tom, že lidi vyhráli válku proti zombíkům.
A…
Přijde ti to jako hloupost?
- Ne. Povídej. - Fajn.
A lidi jim dali ty nejnudnější zaměstnání.
Nevím, třeba jako pokladní.
Nebo něco nebezpečnýho, jako kaskadéři.
Proč? Zamysli se, je to chytrý.
Zombíci nepotřebujou odbory ani obědy. A nejlepší na tom je…
že nemůžou umřít.
Už bych asi měla jít domů.
Nechceš se u mě stavit
a dát si výbornou vegetariánskou pizzu z kamutový mouky s paprikama?
Jako dneska?
Ne.
Asi to tak bude lepší.
Vlastně už je docela pozdě.
Zeptal jsem se, jestli dneska.
Jsem idiot.
Naprostej idiot.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Řekni, že sis aspoň vrznul.
Očividně ne.
Ale jestli tě to utěší, myslím, že jsem se zamiloval.
Takže jsi udělal za jeden večer dvě chyby.
Jsi šampión.
Nedlužíte panu Martinimu nějaké peníze?
Jestli to chápu správně, spal jste u něj na gauči a neplatil nájem.
Ne. Dlouhodobým užíváním došlo k nabytí vlastnictví, paní soudkyně.
Zapiš to, Rizzo.
Co děláš?
- Koho jsem si letos koupil za útočníka? - Lautara Martíneze.
A v loňský sezóně?
- Vždycky Martíneze. - A příští sezónu ho koupím taky.
I když ho nemůžu vystát, je to sázka na jistotu.
Nenávidím riskovat.
A tak…
se po sezóně ožením.
Vy se budete brát?
Kdy jsi ji požádal o ruku?
Chceš to vědět?
Jednal jsem impulzivně.
Celé to začalo Biančinou nevinnou otázkou.
Chtěl bys mít děti?
Jako se mnou.
Promyslela jsem to a mám to i propočítaný.
Když si vezmu, jak dlouho trvá najít nějakýho slušnýho chlapa,
ideálně s vlasama, ale v tomhle ohledu můžu i slevit…
A vzhledem k tomu, kolik času by mi zabralo ho přesvědčit,
aby změnil názor na svůj osobní prostor…
aby…
Jo…
Chtěl mít děti…
No, myslím, že…
jestli…
Jo!
Jestli nechceš mít děti…
pak…
bychom se měli rozejít,
ale ne…
teď ne!
Měli jsme se rozejít před dvěma lety!
Zlato, o čem to mluvíš?
Tak se vezmeme.
Uvidíme.
Zalez a začni znova.
„Uvidíme“? Fakt to řekla?
- Řekla „uvidíme“! - To ne!
Jak jinak.
Řekla „uvidíme“, a že se sem nastěhuje.
No tak, Gianni.
Na to tu není dost místa. Koupelna je jak špeluňka.
KAPITOLA 3 ZAHÁJENÍ SEZÓNY
PŘED ŠESTI MĚSÍCI
Musel jsem si posbírat všechny věci.
Ne že bych toho měl moc.
Pár knížek, fotku z Mykonu, kde nám bylo s Giannim 18.
Technicky vzato vás pan Martini vyhodil z bytu.
Námitka. Zavádějící.
Zkusím to jinak.
Takže jste z bytu pana Martiniho odešel z vlastní vůle.
Ano. Bylo to v zahajovací den naší ligy.
Přijdu si jak Totti, když hrál naposled.
Za toho… jak se jmenoval?
Už na to byl moc starej.
Určitě se mu do důchodu vůbec nechtělo.
Nekecej!
Propálíš mi Benassiho.
Mýho milovanýho Benassiho.
Kdys ho naposled pral?
My ho snad někdy prali?
Povězte mi, paní soudkyně,
bez bydlení a bez práce,
kam jsem asi tak mohl jít? K babičce,
kde na mě čekal další gauč.
Seriál La Nostra Vita…
U babičky jsem se jako vždycky dobře bavil.
V pauze mezi televizníma seriálama…
Čau, v chatu jsem se dočetla, že jsou všichni v hospodě.
Jsem zrovna venku a poblíž. Nechceš se ke mně přidat?
Co je podle vás láska, paní soudkyně?
Pane Pascale, to je hloupá otázka.
Já vím, že je. Všechny definice jsou pouze přibližné.
Abych citoval Pulp Fiction: „Víš, jak poznáš toho pravýho?
Když můžeš chvíli držet hubu
a užívat si, že nikdo nemluví.“
Osobně bych to přeformuloval.
„Víte, jak poznáte toho pravýho? Když sledujete zápas Lecce a Spezie,
je to 0:0 a nemáte na hřišti žádné hráče,
a přesto vám srdce buší jak o závod.“
Je to vzrůšo, co?
…Spezia v první polovině…
Co?
Je poločas, Simone.
V poločase je stav 0:0…
Jo, myslel jsem tu první půlku.
Jak jsme říkali,
chtělo by to víc fyzické aktivity ve středu hřiště…
Hele, viděli jste někdy divnějšího dikobraza?
Ty vole.
Co to je? Péro v kovbojským klobouku?
Čau, lidi!
Pár dobrých zásahů…
Čau.
Ahoj, šéfe!
Nazdar, zlato.
Pivo, prosím.
- Už se to nese. - Dvě.
Za chvíli dorazí žena, tak ať už jsem v náladě.
A pak si dám další.
A jí přines taky.
Aby ti ho taťka mohl vypít, viď?
Pavoletti!
Pavoletti dal gól!
Zlatíčko! Pavoletti dal gól!
Zlato?
Zlato.
Jedu pro novej koberec. Na ten náš už se nedá koukat.
Myslíš Benassiho?
Jo, ten zelenej.
Je poslední připomínkou necivilizovanosti, co v mým bytě zbyla.
V našem bytě, zlato. Poslední připomínka necivilizovanosti v našem bytě.
Říkal někdo „Benassi“?
Simone! Všechno nejlepší! Kolik ti je tentokrát?
No, 34.
Teprve?
Super. To už ti bylo za poslední půlrok třikrát.
Ne, ale tentokrát… je to pravda.
- Aha. - Přesně.
- Byla to jen nevinná lež. - Ano, zlato.
Jestli mi budeš lhát, že trávíš čas s ním, je to tvůj problém.
Proto ji miluju. Já tě miluju.
- Já tebe. - Miluju tě.
- Bavte se. - Miluju tě.
- Ahoj. - Díky.
- Bavte se. - Miluju tě.
- Ty ale umíš podpořit. - Měls mi napsat.
- Jak jsem to měl vědět? - Už jsi opilej, že jo?
Táta potřebuje další gól. Musíš pořádně brečet.
Dobře mě poslouchej.
Jestli nebudeš řvát, nechám tě přes noc v pokakaný plínce.
Tak koukej brečet!
Schováváš se na záchodech, abys ji nemusel líbat?
Vylez a jdi to zkusit.
Zapomeň. Dokonce mě poráží i v lize. Připravila mě o mužství.
Bla, bla, bla…
„Připravila mě o mužství.“
„Poráží mě v lize. Dělá mi problém druhý dějství.“
Píšeš výmluvy, ne filmy. Co to má sakra bejt to druhý dějství?
To je, když postava čelí krizi. Co ode mě jako chceš?
Záleží mi na tobě. Můžeš dělat, co jen chceš, ale kašleš na to. Jsi jako…
Jako Cassano.
Nepochopený talent, co pořád opakuje „chapeau“?
Génius je, ale nepochopenej?
Snažit se trochu víc, mohl vyhrát Zlatý míč.
Tak se ptám: „Antonio, proč se nesnažíš trochu víc?“
Hra se rozjela, tak nikam nechoďte…
- To nejde. - Proč ne?
Protože o ní můžu doteď snít.
Dokud něco nezkusím, pořád může být ta pravá.
Co když ji políbím a ona mě odmítne?
Nebo co když mi za dva roky při čištění zubů řekne,
že už mě nemiluje?
Tak jako tak je ta kočka mrtvá. Je to Schrödingerův polibek.
Tak já ti zvednu tu krabici.
Buď jako Fabio Grosso na mistrovství světa.
Co by udělal?
Vyšel by ven a políbil ji.
Jo. A pak by to pořádně oslavil.
Jo!
Máš pravdu. Jdu do toho.
Jo. A za chvíli se vrátíš.
Jdu tě utěšit.
Přímo na Pavolettiho!
A ten skóruje!
Pavoletti!
Protože já vím, jaký střelce nasadit.
Neskutečné!
Neuvěřitelný závěr zápasu!
Musím ti něco říct.
…a tam čekal připravený Pavoletti…
Takový chaos. Na hřišti zavládl zmatek.
Myslím, že tenhle týden je vítězství tvoje. Měj se.
Takže jediné, co jasně vyplývá z toho dlouhého,
příšerně podrobného a rozvláčného vyprávění,
je to, že jste beznadějně zamilovaný do slečny Carrieriové.
To je naprosto očividné. Ale pořád mi uniká…
jedna věc…
Co má Andrea společného se zmizením pana Martiniho?
- Motivem je Andrea. - Motivem čeho?
Vraždy Gianniho Martiniho.
Ne, to nemohu připustit. Jen jsme si tu povídali.
Neboj.
Nemůžete mého klienta jen tak obvinit. Kde máte důkazy?
No… třeba vražednou zbraň. Poznáváte to, pane Pascale?
Jediné otisky prstů nalezené na tomto poháru…
jsou ty vaše.
A vidíte ty stopy krve?
Z forenzní zprávy vyplývá, že je to krev Gianniho Martiniho.
Tak co?
Pane Pascale, řeknete nám, co se včera večer stalo?
Co vám mám říct? Nic si nepamatuju!
Ale asi bych věděl, že jsem zabil svýho kámoše.
Pardon.
Federico, řekni něco.
Federico?
Já to neudělal!
Dáme si pauzu. Projděte se.
Třeba si vzpomenete. Morabito, vyprovoď je.
Já si zatím promluvím s jejich kamarádkou.
Jdeme.
Počkat, Andrea je tady?
Pojď.
Přiveďte Carrieriovou.
Federico, můžeš jít se mnou?
Co jsi mu kurva udělal? Koukej mi říct, cos mu provedl!
- Nic. - Uklidni se.
- Bianco, přeskočilo ti? - Zabiju tě.
Tebe a tyhle dva taky!
- Sedněte si. - Posaďte se.
Co do prdele chceš?
Už jsem klidná.
I vy jste se rozhodla spolehnout se na profesionální rady pana Leoneho?
Tak dobře.
S vaším zapomnětlivým přítelem
jsme se bavili o událostech z 12. září 2023.
Což byl takzvaný „zahajovací den sezóny“. Pamatujete si, co se toho večera stalo?
Ano, paní soudkyně.
- Kurva! - Co se stalo?
Díra?
Nehoda?
Simone!
- Co se stalo tentokrát? - Klid!
Měls záchvat paniky, nebo nehodu?
- Elviro, co dcera? - Má se fajn.
- Jak často tu je? - Dost často.
Má tu jídlo zadarmo.
Idiot.
Jak dlouho už Simoneho znáš?
Co nám byly čtyři roky.
Seděli jsme vedle sebe od školky až do konce střední.
- To je hezký. - To jo. Moc.
Já takovýho kámoše nikdy neměla.
Ve druháku na střední spálil třídnici,
jen aby propadnul se mnou.
- Fakt? - Jo. A to měl nejlepší známky.
Bez něj bych byl troska.
Mám hroznej strach.
Fakt?
Jo.
Myslela jsem, že jsi jinej.
Co tím myslíš?
Přišels mi jako chlap, co by nikdy nepřiznal, že se bojí.
- Tak to nikomu neříkej. - Neboj.
Poslyš, mám v kabelce jointa.
Co ty na to?
Tomu říkám punk.
No tak, jen si povídáme.
Stalo se to, když mi bylo 16.
V šatnách na volejbal.
- To je poetický. - Se spolužačkou.
A co ty?
Na Mykonu se Simonem.
Cože? Na Mykonu?
- Ne. - Já ti to taky prozradila.
- Co? - Já to věděla.
Co jsi věděla?
No tak.
Co?
Byl jsem na Mykonu se Simonem a poznal jsem tam jednu holku.
Byl jsem s holkou, co…
- Dobrý den. - Ano?
Jděte domů. Nechají si ho tu.
Je v pohodě?
- Jo, nic mu není. - Super.
Tak tady bydlím. Tyhle dveře.
Fajn.
Děkuju.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Doprovodil mě domů a pak jsme se rozloučili.
To je vše?
Jo.
Můžete mi vysvětlit, proč vám té noci v 3:47 Martini psal:
„Nesmíme to nikomu říct“?
Co přesně jste nesměli nikomu říct?
Nepotřebuješ koberec?
Vyhrál jsem ho ve fantasy fotbale.
Jmenuje se Benassi.
Jak dlouho váš vztah s Giannim Martinim trval?
Až do reprezentační přestávky.
Což je laicky řečeno?
Do listopadu.
Tehdy nároďák hraje zbytečný zápasy, kvůli kterým přeruší ligu.
Takže celé dva týdny není žádná Fantasy liga.
Během těch 336 hodin je lepší nic nedělat.
Protože když se něco pokazí, je to ještě horší.
- Chápete? - Ano.
Jako se v Nekonečným příběhu zvětšovala Nicota.
Chápete?
V listopadu?
Pardon.
Jak vidíte, je nový. Ještě tu nikdo nebydlel.
Máte tu i pěknou garáž a nonstop dohled.
A navíc neskutečný klid.
A ticho.
To je pravda.
Fakt potřebujeme klid?
Jo.
Ne snad?
Jo.
Krása.
KAPITOLA 4 – PAUZA PŘED 5 MĚSÍCI
Pamatuješ na Ligu mistrů?
Jak Castolo a Minanda zářili?
Kdo je kurva Castoro?
Je to Castolo.
Nejlepší útočník Ligy mistrů v PES.
Hele, kolik ti je let?
Dvacet.
Kolik je tobě?
No, 20 už dávno ne.
Je mi 34.
Řekneš mi, co se děje?
Nic, babi. Mám teď náročný období.
Stmívá se už ve čtyři, nemám moc práce a musím nosit sádru.
Sádru?
Jsi první, kdo nosí sádru dva měsíce,
i když mu ji dali na 30 dní.
- Co děláš? - Jdu ti ji sundat.
- Ne. - Jo.
Abys mohl jít za tou kočkou, kvůli který jsi tu dva měsíce špatnej.
A já měla klid.
- Dej mi ruku. - Ne.
Smrdíš depkou, Simone.
Jsem stará a mám artrózu. No tak, dej mi ruku.
- Nehýbat. - Babi!
Děkuju.
Víš, že čekám kluka?
Ne.
Jo.
Promiň, jsem úplně v prdeli.
Nepoznávám se.
- Co se děje? - Je všechno v pohodě?
Tenhle měsíc jsem byla na stovkách pohovorů.
Vždycky je to stejný. Někdo mnohem mladší mi řekne, že se ozvou.
Což je jen zdvořilejší verze „sereme na vás.“
To jo.
Nevím, co to se mnou je.
Mluvím čtyřmi jazyky. Mám spoustu zkušeností.
- Já… - Andreo?
Můžu k tobě být upřímná?
Je ti 35 a nedostudovalas vysokou.
Máš životopis jako dvacítka, co se bojí prázdnoty.
Tím to je.
Promiň.
- Promiňte? - Ano?
- Můžu ještě dvě? - Jasně.
- Dáte si něco? - Ne.
Snad nejsi těhotná?
- Co to zas mele? - Ne, bože.
Díkybohu!
- Kdy se vrátili z dovolený? - Před třemi měsíci.
- Před třemi? - Jo.
Nemůžu uvěřit, žes nás vzal tábořit v takový zimě!
Zlato, už jsem ti tisíckrát vysvětloval, že jsem doktorand. Moc mi neplatí.
Musíš si najít pořádnou práci.
Jakej chlap vezme rodinu místo dovolený kempovat?
A ještě mimo sezónu, v listopadu.
Je ti 30! Uvědomuješ si to?
A ty jsi děsně otravná. Uvědomuješ si to?
Myslím to vážně!
„Udělej tohle, udělej tamto, nekupuj Pavolettiho!“
Jsem doktorand. Vyrůstal jsem během recese.
Stálý zaměstnání je pro nás jak Ježíšek.
Taky neexistuje!
Je to jasný?
Já vím, zlato. Říkal jsem ti, že Ježíšek neexistuje.
Znáš ty rodiny, co si užívají, že jsou spolu?
A že spolu něco podnikají?
- Předstírají to. - Předstírají to.
Tak proč to nemůžeme aspoň předstírat?
Neboj, to já už dávno dělám.
Už dávno.
Jdeme.
Simone?
Ahoj.
Byl jsem tady vedle, tak mě napadlo, že…
Baggio jednou řekl:
„Netrefit penaltu může jenom ten, co se ji pokusí střelit.“
Takže…
nechtěla bys jít na večeři?
Teď?
Aha, ty tu někoho máš.
Tak dobře. Potom…
Hezký večer. Měj se.
Tehdy jsme se rozhodli náš vztah ukončit.
Když nezastaví Átreje, tak ani nás ne.
Poslyšte.
Dozvěděl se o tom vašem vztahu pan Pascale?
Tak co? Ano, nebo ne?
Rozhodla jsem se mu to říct během přestupového období.
Bože, to je zase co?
Přestupové období je poslední šance,
kdy můžeme napravit naše chyby.
Přišlo mi to jako ideální chvíle se Simonemu přiznat.
Teda Pascalovi.
Lidi, kde se sejdeme na přestupový období?
Na přestupový období vás všechny zvu do svý nový rezidence.
Nechal jsi ženu a žiješ v garáži?
Jo. Bylo to impulzivní rozhodnutí.
- Ahoj. - Čau.
Co? Chtěls ji na deset let opustit.
- Jsem doktorand a brigádník… - Začneme?
Jsem naprogramovanej tak, abych si nedělal dlouhodobý plány.
- Kde je Simone? - Přijde po práci.
Po jaký práci?
V diskontu. Konečně ho zaměstnali.
- Dost keců. - Jo.
Aukce začíná v 18:24.
Kamarádi, nesu občerstvení!
Ta nová práce je skvělá.
Můžeme si brát domů, co zrovna prochází.
Co děláte? Zpátky. Nechte mě.
- No tak. - Nicolo!
Nemůžeš počkat? Tumáš.
- To je sladký! Já chtěl slaný. - Máš croissanty?
Ne, ty dostává můj šéf, Abdul.
Je to přísnej, ale vzorovej pracovník.
„Přísnej, ale vzorovej“, jakýho hráče pustíš?
Dlouho jsem nad tím s Abdulem přemýšlel a rozhodl jsem se pustit…
Paula Dybalu.
Cože?
Asi to hraje na šílenství.
Simone, jestli v něčem jedeš, chci to taky.
Ne, lidi. Takhle střízlivej jsem ještě nebyl.
Došlo mi, co je v životě důležitý.
Vyhnout se sestupu a mít stálou práci.
Míval jsem velký oči.
Dybala je jako překrásná ženská, kterou pořád bolí hlava.
Potřebuju někoho, kdo odehraje všechno.
I kdyby měl dostat injekci do zadku.
A taky aby měl každou neděli rating 6.
Takže místo Dybaly si koupím…
- Tonyho Sanabriu. - To ne.
- Poperte se. - Paráda!
- Deset za Dybalu. - Jedenáct.
- Dvanáct. - Třináct.
- Čtrnáct. - Patnáct.
Dvacet jedna!
Musíš mít radost, že pracuješ na svým oblíbeným místě.
Jo, jsem asistent vedoucího v oddělení mýdel a pracích prostředků.
Pořád si to nepamatuju.
- Čtyřicet čtyři! - Čtyřicet pět!
- Čtyřicet osm! - Čtyřicet devět!
Padesát!
Dybala je můj, ty parchante!
Padesát jedna.
Už nemám kredity.
Hele, musím ti říct ještě něco.
Teda nemusím, ale chci, abys to věděl.
Tak povídej.
Toho Dybaly ses zbavovat neměl.
Paulo Dybala!
Já to věděl. Gianni, nech toho!
Jestli to chápu dobře.
Ptala jsem se, jestli pan Pascale věděl o vašem vztahu s panem Martinim.
A vy…
mi tu zevrubně vyprávíte o nějakém chlapovi,
co bydlí v garáži.
Abyste mi pak oznámila,
že jste mu to neřekla?
Rizzo? Přiveď i ty ostatní idioty. Chci je tu mít pohromadě.
Potřebuju podrobný popis posledního dne, kdy viděli Gianniho Martiniho živého.
A to hned teď!
KAPITOLA 6 – POSLEDNÍ KOLO LIGY DEN PŘEDTÍM
Měl jsem zkoušku na univerzitě.
A rozhodnul jsem se, že…
Tak jdeme na to!
- No tak. Pořád mi něco dáváš. - Nastal čas.
Tos nemusel.
Jako tvůj svědek jsem přemýšlel, co ti dát.
A taky protože…
- Jsi na mizině, tak je prázdná. - Otevři ji.
- Co je v ní? Hlava Paola Montery? - Dělej.
Nekecej!
Ty a já na Mykonu.
To jsou krásný vzpomínky. Podívej.
Bylo nám 18.
Já býval fešák.
Ty už jsi byl obluda, ale aspoň jsi neměl dluhy.
Sepsal jsem tu nejhorší sestavu na náš zápas.
Postavil jsem proti Interu brankáře Empoli.
Lookman je na střídačce. I kdyby všichni umřeli, nepostaví ho.
V podstatě…
nechal jsem tě vyhrát. I ligu.
Takže budeš poslední.
To moc dobře znám.
Podvádím, aniž bych podváděl.
Nádhera.
Nic hezčího pro mě nikdo nikdy neudělal.
Já vím.
Jsi můj brácha.
Nechte toho cukrování a pojďte hrát!
Přestaňte s tím objímáním.
Převlíknu se a převálcuju tě!
- Hlavička! - Stahování hrudníkem!
Stačilo si zahrát.
Nebyly padelový kurty.
Faul!
Hezký, Nicolo.
Do toho, Simone.
Do háje!
Gól!
Přihraj!
Panebože!
Ne!
To ne!
Gól!
Skvělý!
Hoši, shodneme se na remíze?
Fajn, je to remíza.
Jsem tak dobrej!
Na Gianniho!
A teď máme menší překvapení.
Jenom malý.
- Co ty na to? - Jo.
- Překvapení! - Jdeme.
Bravo!
Jestli bude moje dcera jednou taky taková…
Doufám, že jo.
Bravo!
Miluju tě!
Bravo!
Hoši, kdo z vás je tady ženich?
- Já! - Já!
Já!
Vy jste ale lháři.
Ženich jsem já.
- Můžu ti pomoct? - Jasně.
Bože. Dělej si se mnou, co chceš.
Takže, drahý ženichu.
Alexo, přestaň hrát.
Alexo?
- Já jsem Nina. - Já vím. Nina Guarinová.
- Další stalker. - Ne.
Chodili jsme spolu do 4. B.
Francesco Formisano!
Nekecej!
Bylas ve třídě nejlepší. Co se stalo?
Studovala jsem ochranu kulturního dědictví.
- Koho to zajímá? - Dost!
A pak to šlo samo.
A co se stalo tobě?
To je na dlouho.
Pojď mi vyprávět.
- Kdo je to? - Co já vím?
- Můžeme se napít? - To doufám.
- Co se sakra stalo? - Nemám tušení.
Jacopo.
Co se děje?
Jsem z toho smutnej.
Striptýzy jsou vždycky trochu smutný.
Jo, ale nikdy jsem nebyl smutnej, když mi stál.
Počkej, tobě teď stojí?
Tak na mě přestaň zírat a jdi si ho vyhonit!
- Já jsem tu ženich. - Kretén jeden.
- Těší mě. - Gianni, dělal jsem si srandu!
Hoši! Kamarádi moji!
Jacopo má pro vás překvapení!
Tadá!
Meruňky?
Seš blbej?
Proč sem taháš meruňky? Na ty už jsem bábovka.
Naposled jsem je měl před 12 lety na výletě do Amsterdamu.
Jak jsme viděli Ježíše ve Voldenparku?
- Vondelparku. - Byl jsem mimo.
Jo, jsou to ty samý.
Šetřil jsem si je na zvláštní příležitost.
- A proč jsi je nevzal na moji rozlučku? - Řekl jsem na „zvláštní příležitost“.
- Šli jsme na bowling. - To je jedinej sport, co mi jde.
Kdo si dá?
- Já! - Já!
„Já!“ „Já!“ A co vy?
- My taky! - My taky!
Počkejte chvíli.
Ty meruňky, o kterých mluvíte, to jsou houbičky, ne?
Ne!
Je to jenom hlíva.
Rizzo, připiš do zprávy „užívání drog“.
Vůbec nic to nedělá, co?
- Ne! - Jsou k ničemu!
Zahrajeme si na pravdu?
To není žádná hra!
Děkuju.
Prosím, pojďte hrát. No tak.
Fajn, jdeme hrát.
- Hrajeme! - Hrajeme!
Hrajeme!
Když jsem měl maturovat, zamknul jsem se doma,
protože jsem za sedm let splnil jenom dvě zkoušky.
Já…
Přemýšlím, že přestanu fetovat.
Vždyť jsi přinesl půl kila houbiček.
Od zítra.
Dobrej nápad.
Teď já? Tak fajn.
Takže…
No, já…
Nikdy jsem to našim neřekl…
Já…
Nikdy jsem našim neřekl, že jsem gay.
Bojím se jim to oznámit.
Tátovi je 72 a má už druhej kardiostimulátor.
- Mohlo by ho z toho trefit. - Jestli chceš, já mu to řeknu.
Stýská se mi po ženě.
Zlato.
Chybí mi i ten její vražednej pohled, když mi vyhrožuje, že mě zabije.
To byl vtip!
Ta ženská je mi u prdele!
Podvedl jsem Biancu.
Cože?
Proč jsi mi nic neřekl?
Já jsem chtěl.
Počkej, to nás zajímá. S kým, kdy a kde?
S jednou holkou. Byla to děsná blbost.
Počkej.
Tohle si pustíme znova
na VARu.
Jo, dobrej nápad.
Simone?
Ahoj.
Nechtěla bys jít na večeři?
Teď?
Proč jsi mu to neřekl?
Já jsem chtěl.
Co to dělá?
Myslím, že sleduje svůj život na imaginárním záznamu VAR.
Chce si to pustit znova!
Pardon, že jsem pochyboval, drogy!
Jsem lidská pochodeň!
- Hoří! - Jsem čínská lucerna!
Nechtěla bys jít na večeři?
Teď?
Co jste to zas provedli? No tak.
Koberec Benassi byl u Andrey…
Koberec Benassi byl u Andrey!
Haló?
Zlato. Jo.
Jo, bavím se dobře.
Klasická rozlučka se svobodou.
Ne, žádný holky tu nejsou, zlato. Už teď mě štve.
Uděláme z toho zasranýho baráku táborák!
Simone?
Musím ti něco říct.
Já taky.
Tak začni.
Podvedl jsi Biancu s Andreou.
Jako kamarád jsem hroznej, ale…
prosím, odpusť mi.
Simone, co to děláš? Ty brečíš?
No tak, Simone.
A pak?
Paní soudkyně, máme…
A pak jste vzal ten pohár.
Jsou na něm vaše otisky, pane Pascale.
Tak jsem ho asi vzal.
Simone?
Simone!
To jsem já.
Jsi děsnej lůzr.
Nikdy jsi mě nezískal.
Podívej se mi do očí. Ani nezískáš.
Ne.
Ty nemáš oči.
To se jen tak říká, Simone.
Copak se stalo?
Popadnul jste pohár a praštil ho, že?
Ne, paní soudkyně.
Teď ne, Spataro.
V tu chvíli jste ho nenáviděl.
Chtěl jste se mu pomstít za roky proher ve fantasy fotbale.
A do toho si začal tady se slečnou. Tak jste ho zabil.
Že?
Takže tvůj nejlepší kámoš se vyspal s holkou, co miluješ?
Nejsem žádnej pohár Ligy mistrů, ale taky se vyznám.
Vždycky prohraješ.
Simone?
Všechno v pohodě?
Ne.
Nic není v pohodě.
Měl by ses přiznat.
Přiznejte se.
Hned se vám uleví, Simone.
Chtěl jsem mu ublížit.
A udělal jste to? Řekněte pravdu.
Dneska jsem přišel o nejlepšího kamaráda.
Já tě zabiju, ty sráči!
Najednou se ze mě stalo zvíře, paní soudkyně.
Začal jsem ho vší silou mlátit, jako zuřivá bestie.
A pak…
mám okno.
Asi jsem to celý vytěsnil. Mohlo se to stát.
Jste připravený se přiznat?
Ano.
Zaplať.
To snad není možný. Vy pitomci jste si vsadili na jeho vinu?
Já sázel na Francesca.
Proč na mě?
Ty se ptáš?
Po sedmi letech vylezeš z baráku a někdo zmizí.
To je přinejmenším podezřelý.
- Nechte toho. - Paní soudkyně, je to důležité.
- Co to je? - Našli jsme řídicí jednotku.
Tohle je záznam z bezpečnostní kamery.
To je velmi důležité. Proč jste to neřekl dřív? Pusťte to.
Dneska jsem přišel o nejlepšího kamaráda.
Já tě zabiju, ty sráči!
Počkat!
Rizzo, co to předtím říkal?
„Začal jsem ho vší silou mlátit.“
Ne, to potom.
„Jako zuřivá bestie.“
- Jo, zuřivá bestie. - Co to děláš?
Idiot jeden.
Ty jo, to muselo bolet!
- Takže žije. - Jo, žije.
On žije!
- Já říkal, ať se nepřiznáváš. - Žije.
A to není vše.
- A teď si to rozdají? - Co?
V tom případě mi dlužíš víc než 20 eur.
Zlatíčko.
Hajzl jeden!
Ty seš hajzl.
Ne. Počkejte.
To ne!
- No tak. Proč to udělal jenom mně? - Protože se ti to líbí.
On něco píše?
Koukejte.
Pane Pascale, opatrně si prosím vyprázdněte kapsu.
„Jak jednou pronesl jeden ze slavných myslitelů naší doby,
,silní muži, silné osudy.‘”
Debil jeden.
„Došlo mi, že mi není souzeno se oženit,
mít děti ani žít ve dvojdomku, kde…
je takový ticho, že když si prdneš, sousedi ti odzvoní.“
- „S láskou, Gianni.“ No tak. - Kretén jeden!
- Co už. - Ale je to hezkej dopis.
- Jdeme. - Jen tu marníme čas.
- Kurva. - Dobře.
Mohli jsme dávno hledat Gianniho. Jdeme.
Morabito, vrátíte nám kabáty?
- Rizzo, jsi na Tinderu? - Nech toho.
Simone? Simone, poslouchej. Takhle jsem to nechtěla.
Co o tom nemluvit? Ideálně už nikdy. Děkuju.
Je mi to líto.
Proč? To mně by to mělo být líto. Měl jsem před tebou dokonalej život.
Co to plácáš? 15 let jsi spal na gauči.
Jo, bylo to blbý, ale já byl v pohodě.
Teď je mi hrozně. A jenom kvůli tobě.
- Kvůli mně? - Jo.
Ty seš fakt ten největší šampión všech fantasy kreténů.
Protože kdybys nebyl,
šel bys tehdy ke mně na tu mraženou pizzu.
A já bych viděla, jak se tváříš při sexu.
Ale naštěstí si šampión fantasy kreténů.
To mi došlo.
A naštěstí za mnou tehdy přišel Gianni.
Měl na sobě datum spotřeby, jako když ti dají turistický vízum.
Nemohla jsem se do něj zamilovat.
Zato ty…
Jdi do prdele, Simone.
Hoši, vy o něj nemáte strach?
O toho blba, co citoval Spallettiho a utekl?
Ale vážně? Nemáš strach?
Gianni vždycky všechno ustojí. Nejspíš je v Bolívii.
- Takže se nebojíš? - Proč?
Protože je nespolehlivej.
Hele, já chápu, že chtěl utýct.
Jsou toho plný knihovny.
Chvála letu od Henriho Laborita…
Buď zticha.
Jen mi řekněte, jak si představujete příští sezónu?
- Bez Gianniho jeden chybí. - A Andrea…
Yoko Ono…
Takže chybí dva.
Jdu se zabít.
- Tři. - To nedáme.
- Ale vážně. - Jo.
Máme problém.
Prší!
Tequilu, prosím.
Jo, já jsem ta mrcha, kterou nechali u oltáře.
Tak mi dej tu tequilu.
Já vás vidím.
Jste trapný.
Kde je Simone?
- Hledal jsem… - Svou důstojnost?
Jestli jsi mě přišla urážet, co to o týden přeložit?
Včera jsem neměl nejlepší den.
Fakt?
Zato ten můj byl úplně parádní.
Fantastickej.
Nikdy jsem tě nemusela, Simone.
Nikdy.
Neustále jen meleš a nikdy to nedává smysl.
Nepřišla jsem tě urážet.
Moc to tak nevypadá.
Řekněte mi, kde kurva je.
Bianco, poslyš.
Mrzí mě to.
Chuděrko.
„Chuděrko“? Kdo je tady chuděrka?
Leda tak ty!
Jenom já tu můžu litovat.
Že jsem se s někým nevyspala.
Promrhala jsem s tím debilem deset let.
Prej chuděrko.
Myslíte…
Myslíte, že jsem neměla pochyby?
Že můj životní sen a nejvyšší cíl byl se vdát,
koupit dům uprostřed ničeho a uvázat se hypotékou na 30 let?
Trávit všechny víkendy vedle dementa,
co si každých deset vteřin kontroluje na mobilu hodnocení hráčů?
Ani nevím proč.
Já ti řeknu proč.
Protože i jenom půl bodu navíc uvolní endorfiny, co…
Je to jenom kretén, jasný?
Využil Simoneho narozky jako záminku.
Vy jste takový hlavičky.
Chuděrka je on. Utýct v noci jako Capello.
Ty jo.
- To ujde. - Jo.
Vidíte? Po deseti letech s ním vím, kdo je Capello.
Super.
To ujde, co?
Kde kurva je?
Nespojuje vás ten váš fantasy fotbal.
- Jde o to, že jste všichni… - Dezertéři.
Jsme banda dezertérů.
Neustále utíkám před životem, až už 15 let spím na gauči.
Aniž bych cokoli dokončil. Třeba…
dokoukal zombie film nebo dohrál zápas na pláži.
Řekni mi, kde kurva je!
Děkuju.
Hajzlové.
Já vím, kde je.
Musím do solárka,
nebo mi žena neuvěří, že jsem byl na Mykonu.
Prší.
- Mykonos. - Cítíte tu sůl ve vzduchu?
Kamenný Mykonos.
Vypadá trochu jako Kodaň.
Už teď umírám nudou.
Tak pojďte najít Gianniho.
Proč si myslíte, že je tady?
- Jsi snad blbej? - Chceš zavřít na dalších sedm let?
Trpím ztrátou paměti, ale ty jsi na tom mnohem hůř.
Zůstaň na iPadu.
Tak pojď, jdeme.
Znáte Gianniho Martiniho?
Na co ses jich ptal?
Začíná turnaj v Janově.
Fiorentina má za sebou několik zápasů
proti Juventusu a Viktorii Plzeň, které s převahou…
- Taky poslal svou sestavu? - Jo, taky.
- Vidíte ho? - Hajzl jeden.
Hele.
A my si mysleli, že je po tobě.
…do jisté míry, ale neumí využít…
Gianni!
Hoši.
Jaká byla svatba?
Skvělá. Tohle sis tam nechal, sráči.
Probereme to, jestli nechutnaly předkrmy.
- Promluvíme si. - V klidu.
V klidu, jo?
- Přesně. - Žádný nervy.
- Ne. - Vypadám, že mám nervy?
- Jsem naprosto v klidu. - Promluvíme si o tom.
Můžeme probírat spoustu věci.
Jels 3 000 kiláků, abys po mně házel věci?
Je to maximálně tak 1 500.
- Musel jsem babičce vzít spoustu peněz. - No tak.
Dej mi ještě šanci!
Jako jsi dal Balotellimu. Když podepsal smlouvu s Bresciou.
Myslel jsem, že mu návrat domů prospěje!
To bylo těsně kolem pravé tyče…
Zase jsi koupil Iličiće.
Toho vynech.
- Když byl v depresi. - Neodvažuj se zmiňovat Iličiće!
Necháte toho?
Řeknu ti jen jedno.
- Mimmo Berardi. - Berardiho si neber do huby!
- Buffon mu chytil penaltu… - Nerouhej se!
A kvůli tomu jsi prohrál ligu.
To stačí. Uklidněte se.
…kope míč na druhou stranu!
- Je po něm? - Bohužel ne.
- Ten hajzl furt dejchá. - Ty sráči!
Vrať mi trávu!
Ty šmejde!
Zůstanu tady.
Jo, já vím. Utekl jsem.
Kdo říká, že potřebuju oblek a velký město plný povinností?
Začnu vyrábět ouzo. Budu se tu mít fajn.
Nechceš tu bydlet se mnou?
Klape nám to.
Proč myslíš, že se nám tu tehdy v pubertě tak líbilo?
Bože, Simone, na tuhle otázku máš odpověď jenom ty.
Já nevím.
Užívali jsme si sluníčka, moře, holek…
- Bylo nám 20. - Holek?
Vždyť jsme nakonec sledovali, jak si je z klubu vodí domů jiný kluci.
A přemýšleli jsme, co budeme dělat, až vyrosteme.
Já si nic z toho nesplnil.
Simone?
Přestaň být Cassano. Buď jako Fabio Grosso.
Ty buď taky jako Fabio Grosso.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
- Dělejte! - No tak!
Jdeme na to.
- Rychle. - Do toho.
Takže…
Aukce se spustí v 13:43.
Podle pravidel začíná ten, kdo minule skončil jako poslední.
Iannis!
S 50bodovým trestem skončil na posledním místě.
Lůzr!
Hudbu, prosím!
Raz, dva, tři, čtyři…
Ty vole!
Zlato, tancujeme!
Ne, konference zrovna skončila…
Zlato, moc se omlouvám.
Byla to chyba.
Nechám tě vybrat naší fantasy sestavu.
To tak.
Zlato, omlouvám se. Jsem kretén.
To se jí bude líbit.
- Zlato, omlouvám se. - Bože!
- Kdo je to, zlato? - Prosím…
Pavoletti.
Dovolíte?
Děkuju.
- Hezký zbytek dne. - Děkuju.
Sáhnul jsem si na Pavolettiho!
Mami, tati,
jsem homosexuál.
Fakt?
Vítej v klubu!
- Zlato! - Mami.
Volám záchranku.
- Deset za Pavolettiho. - Dvanáct!
Rizzo, nech toho, nebo budeš do konce života lepit fotky na pasy.
Já jí dám 12!
Pavoletti je můj!
Překlad titulků: Michael Novotný