Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
2018,12.09. MAKUHARI KÖZPONT
Helló, mindenki!
Bocsi, hogy ennyi évig kellett várnotok!
Na, kezdjük is el!
Ez az utolsó nap. Készen álltok?
Jó estét.
Köszönöm, hogy eljöttetek ma
olyan sok helyről.
Ma...
van a debütálásom 20. évfordulója.
Kicsit félénknek érzem magam.
Hogy egy ilyen
napot így töltök el...
Tudjátok, nem igazán vagyok oda
az ünneplésért.
Az emberek ujjongnak...
Nagyon kínos érzés...
a parti sztárjának lenni.
De ezt is el kell fogadni,
és örülni kell.
Örülök, hogy veletek tölthetem ezt a napot. Köszönöm!
Ne ríkassatok meg már az elején!
Azt hittem, kibírom a show végéig.
Lefolyik a sminkem.
Szóval tudjátok,
tegnap is ezt mondtam,
de olyan ez, mint egy iskolai gyülekező,
mert mindenki
ül.
Nem vagyok valami parancsolgató igazgató.
Mielőtt folytatjuk...
A mobilokat használóktól azt kérném,
legyetek szívesek nem zavarni a többi embert!
Kérlek titeket, hogy a fényerőt vegyétek le, amennyire lehet, a vakut
kapcsoljátok ki, és ha túlságosan magasra emelitek a telefonokat, mások nem látnak,
úgyhogy tartsátok alacsonyan!
Köszönöm az együttműködéseteket!
- Szóval... - Rendben.
Na, most már olyan voltam, mint egy igazgató, nem?
- Igaz? - Igazgató!
"Igazgató"? Ez lesz az új becenevem.
A "Nővérkémet" már hallottam, de az "Igazgatót" most először.
Szóval kábé ennyi.
Mivel a padló egyenes,
a hátul lévő emberek
jobban érezhetik a távolságot,
de mindent látok, azt is, hogy felemeltétek a kezeteket,
és még hallom is, hogy miről beszéltek.
Szóval élvezzük ki ezt együtt!
Na jó, akkor belevágunk!
Köszi!
Köszönöm!
Ma...
Mennyien
jöttek ide egyedül?
Jaj, elől elég sokan vannak.
Egyedül jöttél?
Te voltál az első, aki felállt, miután haboztál egy kicsit.
Köszönöm. Kicsit fura megköszönni,
de láttalak.
Igen, valójában mindenkit elég jól látok.
Kontaktlencsét viselek.
Nagyon rossz a szemem,
de jól látok.
Látom azokat, akik egyedül jöttek.
Tudjátok,
nem sokszor adok elő élőben.
És...
ez alatt a turné alatt,
megtanultam a fontosságát az ilyen koncerteknek.
Mert máskülönben
nem látnám az arcotokat.
Szóval,
mindenkinek az arcát meg fogom jegyezni, mielőtt ma hazamegyek.
Mutassátok az arcotokat, rendben?
Nem gondolom, hogy mindenki non-stop filmez.
Tegnap és ma is észrevettem,
hogy nagyon kevesen tartják fel a telefonjaikat
az arcuk elé.
Nagyon örültem neki.
Szóval...
Nem mondom, hogy ne fotózzatok vagy videózzatok.
Csak azt akarom mondani, hogy örülök, amikor láthatom
az arcotokat.
Azok, akik egyedül vannak, ne aggódjanak, és élvezzék a műsort!
Látlak titeket.
Szóval... Valami ilyesmi.
Ma van a szülinapom!
Mi? Szülinap?
Boldog szülinapot!
Köszönöm!
Szívesen!
Milyen bátor ember.
Hát,
gondolom, ma van okunk az ünneplésre.
Nem csak a szülinapokat,
de az évfordulókat is,
és talán valakik most először hagyták otthon a gyerekeiket...
Mindenkinek van valami oka,
hogy ez a nap miért különleges...
Jó és rossz dolgok miatt is.
Szóval legyen ez a mai olyan, mint egy év végi buli.
Úgyis közeledünk az év végéhez.
Lehet, hogy néhányan már félnek is attól, hogy jön az új év.
Igen, szóval,
csináljuk
egészen a végéig!
Köszönöm!
Hadd mutassam be nektek...
Fukikó Takasze táncost!
A "Forevermore" videóklipjében
hirtelen egy kortárs táncot kellett előadnom.
Ő volt a koreográfusom, és azóta egy nagyon kedves barátommá vált.
Köszönöm, hogy velem turnézol!
Tapsoljátok meg még egyszer!
Ennyire király vagy!
Rendben, szeretnénk még egy dalt együtt előadni nektek.
Kezdjük!
- Amikor veled beszélek... - Igen.
...akkor, valahogy
- szerintem nyugodtnak tűnök... - Értem.
...vagy akár lazának,
de számomra, ez normális.
- "Normális." - Nem nagyon próbálkozom, tudod,
és mégis tudom, hogy
kényelmesen beszélek.
Örülök.
Nagyon örülök, hogy újra beszélhetünk.
KÜLÖNLEGES INTERJÚ
Ennek a turnénak
- a témája... - Igen.
A neve Vladimir Nabokov híres regényéből jön,
a Nevetés a sötétben-ből.
- Tartalmilag nem kapcsolódik. - Rendben.
Egyszerűen szólva,
a "remény" és az "elkeseredettség" volt az a két téma, ami egyszerre...
jutott az eszembe.
Imádom a standup comedy-t,
és láttam egy amerikai humorista, Tig Notaro műsorát,
- és nagyon jó volt. - Igen.
Láttam már más műsorait is,
és kiderült, hogy mellrákkal diagnosztizálták,
és az anyja meghalt.
A legrosszabb dolgok az életben,
a betegség és a gyász egyszerre történt meg vele.
Még a nagy kétségbeesés közben is tele volt műsorokkal,
és standup humoristaként elő kellett ezeket adnia.
De hogy tehette volna, ilyen körülmények között?
Nem tudja, hogy túl fogja-e élni.
Akkor hogyan mesélhet vicceket a színpadon? Lehetetlen.
Szóval valakitől tanácsot kért.
Az volt a válasz, hogy: "Akkor használd ki ezeket!"
Úgyhogy felment a színpadra, és úgy kezdte,
"Helló, jó estét mindenkinek, sziasztok!
Rákos...
vagyok. Rákkal diagnosztizáltak."
Kezdetben a közönség...
Meglepődött, gondolom.
A közönség először elkezdett nevetni. "Mi? Mi van? Tényleg?"
És megváltozott a légkör.
Az igazat mondta,
az emberek mégis azt gondolták, hogy vicces.
Tudod,
végül is erről szól a humor.
A humor annyira szimbolikus.
Ha van
- humorérzéked... - Igen.
...akkor az érzelmeket át tudod alakítani,
akármennyire kétségbe is vagy esve.
Megváltoztathatod a nézőpontodat, a gondolkodásmódodat.
Igen.
A kétség és a nevetés elég közel állnak.
- Igen. - Én úgy hiszem,
hogy a kétségbeesés pontosan
a nevetés ellentéte,
de közben tudom, hogy a nevetés...
ott várhat a kétségbeesés végén,
és onnantól újra életre kelsz.
Amikor a fényről
vagy a reményről írsz a dalaidban,
akkor nem csak
a fényről és a reményről énekelsz.
Ez az a fény vagy remény, ami visszahoz
a kétségbeesésből vagy a kemény valóságból.
Szóval, amikor valaki egyszerűen
erővel próbálja kifejezni a reményt...
Erővel!
Csodálom őket, hogy képesek erre,
de azt is gondolom, hogy:
"Bárcsak én is lennék ennyire erős,
de nem hiszem, hogy az vagyok."
De a remény
vagy a fény, amit megjelenítesz,
azt nagyon átérzem.
Szóval számomra
a téma
valahogy érthető.
Laughter in the Dark.
Soha nem használtam ezt a kifejezést, de az én életemre is igaz.
A művésznevem lehetne is Matajosi: Laughter in the Dark,
tudod.
Ez a turnéd neve...
Igen, lehetne.
...de nekem akár a művésznevem is lehetne.
- Matajosi: Laughter in the Dark. - Dögös.
Miért akartál humorista lenni?
Hát...
Apám Okinavából származik.
Gyerekként
mindig visszamentem oda nyáron.
Este mindig
összegyűlt a család meg a szomszédok.
Amikor valaki elkezdett a szansin-en játszani,
mindenki énekelni kezdett hozzá.
Az apám boldog volt részegen,
szóval mindig előre ment és táncolt.
Aztán mindenki nevetni kezdett.
Én nagyon visszahúzódó fiú voltam, szóval úgy éreztem:
"Azta, apa ennyi embert meg tud nevettetni.
Lenyűgöző."
És
egyszer
valaki azt mondta nekem:
"Apukád annyira sokat táncol, hogy mindenki nevet.
Menj te is táncolni!"
Soha nem csináltam olyasmit emberek előtt.
Szóval nagyon féltem.
De nem akartam elrontani a jó hangulatot,
amit az apám összehozott.
Szóval életemben először
bátor voltam.
Aztán, mivel ott táncikáltam kínosan,
ötször többen nevettek rajtam, mint apámon.
- Értem. - Hirtelen ilyen nagy reakciót kaptam,
és nagyon jó érzés volt.
Szóval akkor először, hogy is mondjam...
Az volt a pillanat,
amikor elhagytam a komfortzónámat és kiléptem az azon kívüli világba.
Elhagytad a komfortzónádat.
- Értem. - Igen.
Jó érzés volt
másokat boldognak látni.
Szóval kimentem a konyhába
egyedül,
és élveztem a teljesítményem érzését egy pohár árpatea felett.
Aztán az apám odajött hozzám.
Vártam a dicséretét, de csak azt mondta:
"Hé, ne bízd el magad!"
Féltékeny volt.
Ennyi. Gyerekes apa volt.
- Mert neked jobban nevettek. - Igen.
- Szóval ezt mondta, - Értem.
...de akkor is jól éreztem magam,
mert tettem valamit,
és megnevettettem az embereket.
Sokkal később megtanultam,
hogy van egy elmélet, ami szerint a "varau" szó, ami nevetést jelent,
a "varu" szóból ered, ami meg repedést.
- "Varu"? - Igen, "varu", mint repedés.
Értem.
Szóval, azt mondják, ez a "varau" eredete,
amivel tudok azonosulni.
Általában
úgy érzem, mintha
egy sötét és vékony hártya zárna körbe.
De amikor
megnevettethetem az embereket,
a TV-ben vagy például a színházakban,
akkor
kitörhetek a hártyából.
Egyszerűen fogalmazva,
elpusztítja a mindennapi robotolás érzését.
Erről...
Erről beszélsz, igaz?
Erről a nevetésről?
Igen.
A meglepetés erejéről...
Például most is azonnal ki tudtam törni a szokásosból.
- Igen. - Én is pontosan
erről beszélek.
Elnézést, kimehetnék a mosdóba?
- Hát persze. Menj csak! - Elnézést kérek.
Akkor tartunk egy kis szünetet. Menj csak!
Állítsátok le a kamerát! Kérlek, kísérjétek ki!
Még nem jött vissza?
Küldtem valakit, hogy nézzen rá,
de úgy néz ki, hogy a hangulata...
Igen?
Mi történt?
Elpusztítja a mindennapi robotolás érzését.
Erről...
- Indul a kamera. - Rendben. Megy!
Matajosi úr.
Mi történt?
Ez nagyon kegyetlen volt!
Nagyon sajnálom.
Azt hittem, erre gondoltál.
Hát, erre.
Mondtam, hogy "a nevetés elpusztítja,"
és te tényleg elpusztítottad a dolgok szokásos menetét.
Akkor miért nem nevettél?
Fáj, amikor valaki fejbe üt egy üveggel.
Tudsz nevetni?
Komolyan beszéltem, erre fejbe ütöttél egy üveggel.
Annyira kínos.
- Mi ebben a vicces? - Bocsánat.
Csak beszélgettünk, nem tudom, hogyan jutottunk idáig.
Igaz.
Mit csinálok?
Bezártam magam ide, mint valami gyerek.
Nem, semmi gond. Tényleg elég kegyetlen volt.
Annyira sajnálom.
Komolyan gondolom.
De talán
ez a
humor egyik formája a kétségbeesettség idején.
Ez nem jó hely erre a beszélgetésre,
menjünk inkább vissza...
Így értette, igaz?
Nem?
Mi a baj?
Nem jó.
Nem?
De nem ám!
Láttál már
olyan beszélgetést, amikor valaki megüti a másikat egy üveggel?
Vannak dolgok, amiket nem szabad megtenni.
Mármint, amikor idejöttél a mosdóhoz
és bocsánatot kértél, már a kezedben volt az üveg, nem?
Arra gondoltál, hogy amint lesz rá lehetőséged, megütsz még egyszer!
Várj egy percet,
van valami a másik kezedben is?
Nem, nincs ott semmi.
Na,
- nyugodj meg, és figyelj! - Rendben.
A nevetés valóban...
Ilyen, nem?
Nem volt nálad üveg.
Miféle rendszer ez?
Rendszer?
Rendszer... Nem arra gondoltam!
Milyen rendszer ez?
Nem gondoltam, hogy ennyire ijesztő vagy.
Hé!
Az én fejemen csattant az üveg háromszor!
Hé!
Mi folyik itt?
Fogalmam sincs.
Várt rám?
Utada kisasszony.
Felbosszantottam.
Ez hát az elkeseredettség.
KAMINARIMON KAPU
Viszont olyan sokszor megütött.
Matajosi úr!
Utada kisasszony, nagyon sajnálom!
Holnap befejezhetjük az interjút?
Meg tudsz bocsátani?
Annyira sajnálom.
Köszönöm.
Szóval a "humor az elkeseredettségben".
Igen.
Egyébként lenne egy kérdésem.
A "First Love" című dalod szövege a saját életeden alapszik?
Én...
Mindig is meg akartam kérdezni.
Természetesen kíváncsi vagyok.
Ma biztosan
meg fogom kapni rá a választ.
Tizenhat éves voltam, amikor megjelent a "First Love".
Akkor volt egy pasim, de nem sokkal a dal megjelenése után szakítottunk,
és a barátaim mindig kérdezgettek, hogy:
"Hé, róla szól ez a dal, nem?" Ami miatt kicsit kellemetlenül éreztem magam.
"Nem, nem így van,
a dalszöveg olyan, mint egy vers.
Szóval nem a naplómból van.
Nem minden az én személyes tapasztalatom."
De se a barátaim, se a világ nem könnyen érti ezt meg. Szóval...
- Sajnálom, ez elég nehéz volt. - Nem.
Egy olyan emberrel
kellett dolgoznod, aki teljesen amatőr a színészkedés terén.
De te
jó nagyokat sóztál a fejemre az üveggel.
NE PRÓBÁLJÁTOK KI OTTHON! AZ ÜVEG CUKORBÓL KÉSZÜLT.
Mert nagyon jó érzés volt.
ZENE: "OZORA DE DAKISEMETE"
A következő turnémon is csináljunk valamit együtt!
Bármikor megüthetsz.
Csináljunk egy folytatást!
Nem túlzás ez a hosszú sorozatkép?
VÉGE
Köszönöm!
Szóval visszatérve
a 20. évfordulóm témájához.
Lenyűgöző. Húsz teljes év.
Tegnap azt mondtam a nézőknek...
"Ez a 20. évfordulóm.
Szóval már 19 éve csinálom,
és gondolom ez lesz a huszadik."
Valójában ma csinálom 20 éve.
Nagyon fura. 20 év.
Persze attól függ,
de sok országban a felnőttkor kezdődik
húszéves kor környékén.
Japánban is így van.
Tegnap este bekapcsoltam a tévét elég fura időben.
Úgy döntöttem, hogy egy idő után először tévézni fogok, szóval bekapcsoltam,
és megtudtam,
hogy az Iszei nagyszentélynél
húszévente...
új szentélyeket emelnek.
Az újat rögtön odaépítik
a régi mellé,
és az istenség átköltözik oda.
Nagyon fura időben volt a tévében, szóval nem hiszem, hogy láttátok,
de azt gondoltam: "Ó, 20 év."
Manapság
átalakult az életciklusom,
hogy az energiám a csúcson legyen, amikor fellépek.
Szóval olyan hajnali ötkor megyek aludni.
Szóval szerintem nagyon későn volt.
Jaj, miért beszélek ilyesmikről?
Igen. Húsz év.
Annyira furcsa mérföldkő ez a 20 év.
Nagyon
így érzem.
És, tudjátok,
ha már eddig eljöttem,
nem kell megkönnyebbültnek lennem,
de legalább le tud nyűgözni
ez a sok év.
Volt egy
hosszú kihagyás a 20 év alatt,
de nehéz elhinni, hogy ezalatt is folyamatosan támogattak és hittek bennem.
Azok, akik támogattak korábban is,
folyamatos támogatást...
mutattak felém,
és talán sokkal...
közelebb is kerültünk egymáshoz.
Érzem
a hatalmas támogatásukat.
Hogy is mondjam...
Meg szeretném köszönni
azoknak, akik megvártak.
És nagyon örülök,
hogy vannak olyanok is,
akik most kezdték
a zenémet hallgatni.
A stábnak is nagyon hálás vagyok,
akik a kihagyás alatt is támogattak, és azt mondták, rendben van.
Annyi minden történt velem közben,
és voltak pillanatok, amikor azt hittem, soha többé nem adhatok elő élőben.
De itt vagyok, a 20. évfordulómon,
és így töltöm ezt a napot.
Soha nem gondoltam, hogy így fogok érezni,
de nagyon boldog vagyok.
Köszönöm.
Most pedig
továbblépünk
a következő dalra.
Kezdődik!
Köszönöm!
A mai nap a turné utolsó napja.
Fura.
Valamit...
Valamit mondani akartam a beszédem után, de mi volt az?
Elénekeltem a "First Love"-ot és a "Hatsukoi"-t, és elfelejtettem.
Hát...
Na jó, elmondom majd,
ha eszembe jut.
Innom kell egy kis vizet.
Mit iszol?
Ez a Suntory féle "Minami Alps természetes forrásvíz".
Szóval...
A következő lesz az utolsó dal.
Úgyhogy feltüzelem magam rá.
Ja, igen.
Itt egy kis utalás a következő dalról. Arról szól, amit az előbb ittam.
Szóval, srácok...
Hosszú ideje most először írtam olyan új dalt,
amitől nagyon jól érzem magam.
Szóval nyugodtan érezzétek a ritmust, ahogy szeretnétek.
Akkor...
Kezdjük?
Rendben, indulunk!
Köszönöm, hogy hívtatok!
Vannak még dalok, amiket el kell énekelnem.
De előtte hadd mutassam be a bandát!
A billentyűknél és az ütős hangszereken...
Igazából gitárosnak vettem fel, de mindenhez ért!
Henry Bowers-Broadbent.
És most...
A doboknál Earl Harvin!
Earl Harvin!
A gitáron Ben Parker!
Ben Parker!
A zongoránál és billentyűs hangszereknél Vincent Taurelle.
Vincent Taurelle!
A basszusgitárnál a banda vezetője, Jodi Milliner!
Ez a csodás részleg itt az Udai Sika Húrosok!
És az énekes, Hikaru Utada!
Köszönjük a figyelmet!
Köszönjük!
Szóval ezen a napon jelent meg.
Jól van.
Szóval ma 20 éve hivatalosan is megjelent az "Automatic" című számom.
Jaj, eszembe juthatott volna az éneklés előtt is.
Most jöttem rá. Értem.
Igen. Lenyűgöző!
Az volt az első CD-m!
Tényleg? Az első CD-d?
Kezdek félénk lenni. Köszönöm szépen!
- Gratulálok! - Gratulálok!
- Gratulálunk! - Köszönöm.
Köszönöm.
Tudjátok, 15 éves voltam,
amikor kijött ez a dal.
Iskola után
elmentem a CD boltba
az egyik barátommal, és megláttam a polcokon,
és meglepődtem. "Ó, ez tényleg megjelent."
A barátom a hallgató fülkében meghallgatta,
és elmondta a kérkedő véleményét.
Nagyon jó emlékek, de most furának tűnik.
És nosztalgikusnak.
De tudjátok, a dal nem lett első a toplistán.
Két formátumban jelent meg, így az eladás is kétfelé ment,
és a "Dango Szan-Kjódai" nagyon erős volt.
A "Dango Szan-Kjódai" sokáig első helyen állt.
Őszintén szólva nagyon frusztrált.
Mert társadalmi jelenség lett belőle.
Mindenki a "Dango Szan-Kjódait" énekelte,
én meg csak néztem őket, és csodálkoztam, hogy miért.
És az édesanyám dala 30-valahány hétig első helyen maradt.
Emlékszem,
nagyon lenyűgözött.
Köszönöm, tényleg.
Szóval...
Ja, egyébként,
élveztétek a rövidfilmet?
Hátulról elég sok nevetést hallottam.
Nagyon későn szóltam neki, és volt annyira kedves,
hogy két napot rászánjon,
és mindenét beleadta a forgatókönyvbe, hogy kihozza azt az énemet.
Kérlek, tapsoljátok meg Matajosi urat!
És ugyan nincsenek a színpadon,
de rengeteg ember dolgozott ezen a turnén.
El se tudom mondani, mennyi cím,
vagyis mennyi szerep van.
Eszünkbe se jut, hogy: "Mi, azt valaki kézzel csinálta?"
Annyi mindent csináltak ezek az emberek,
hogy ez az előadás létrejöhessen.
Csak megemlítem néhányukat...
A hangos csapat keményen dolgozott,
hogy mindenki,
még a hátul és oldalt ülők is,
akárki tisztán és hangosan halljon.
A világító csapat keményen dolgozott, hogy a lehető legjobb fényben tüntessen fel.
A hangszerészek, a füstgépesek,
a fodrászok és sminkesek, a jelmezesek nagyon keményen, nagyon sokat dolgoztak.
A stáb,
a helyszíni személyzet, a biztonságiak...
És azok, akik ezt a hatalmas díszletet annyi helyre elvitték,
szétszedték és összeszerelték.
Az előadás után hajnali kettőig itt munkálkodnak.
Biztosan hallanak minket,
szóval tapsoljuk meg őket is!
És...
Tudjátok, mit?
Nem voltam benne biztos, hogy ma mondjam-e ezt,
de akkor is élek a lehetőséggel.
Ez a 20. évforduló.
Az ilyen alkalmak nem túl gyakoriak.
Csak annyi, hogy...
van két ember,
akinek
meg szeretném köszönni.
Meg szeretném
köszönni édesanyámnak és édesapámnak,
akik világra hoztak és felneveltek.
Először is, természetesen, mint egy embert.
Hiszen ha a szüleid nem vigyáztak rád gyerekkorodban,
nem is érnéd meg a felnőttkort.
Ennyi.
Emellett mint énekes és zenész.
Ha az édesanyám nem lett volna ennyire szenvedélyes a zenével
és a tehetségemmel kapcsolatban...
Kiskoromtól fogva hitt bennem, és azt mondta, mennyire csodás vagyok.
Nem igazán
szerettem emberek elé állni.
Szóval, ugyan mindig is szerettem a zenét,
nem választottam volna a hivatásomnak.
Szóval...
És...
emellett ott volt az is, hogy édesapám egyben a menedzserem is volt.
Szerintem senki más nem vett volna komolyan
tizenöt éves lányként,
olyan hozzáállással, hogy:
"Nem akarok lógni az iskolából,
szóval korlátozott promóciós tevékenységeket tudok csak végezni."
Azt mondanák: "Te meg miről beszélsz?"
Más menedzser cégek nem biztos, hogy adtak volna nekem esélyt.
Furcsa egy családtaggal dolgozni.
Vannak
jó és rossz oldalai is.
Gyakran látom az apámat, de nem mondhatom el ezt személyesen.
Ahhoz kicsit szégyenlős vagyok, hogy személyesen ilyet mondjak,
de kihasználom ezt a luxuslehetőséget, hogy megköszönjem.
Huszadik évforduló.
Hadd köszönjem meg, hogy eddig eljuttattatok.
Húsz év.
Ennyi.
Jé, kimondtam!
Emellett,
unalmas jelentkezési folyamaton kellett végigmennetek,
hogy jegyet kapjatok a koncertre.
Fotót is kellett küldeni, és át kellett jutni
rengeteg dolgon,
például, hogy elutasítottak meg ilyenek.
Átmentetek mindezeken.
És olyan hosszú ideig vártatok erre a napra.
És ma betartottátok az ígéreteteket, és eljöttetek.
Mindenkinek köszönöm.
Különlegessé tettétek a napomat. Köszönöm!
Szóval, ez a turné utolsó előadása, és túl sokat beszéltem.
Vannak, akiknek el kell érni a vonatot, hogy hazajussanak.
Szóval
el is...
kezdeném
az utolsó dalt.
Igen, az utolsó dalt.
Ez volt életem legjobb szülinapja!
Tényleg?
Szóval...
Az utolsó dal.
Őszintén, hosszú idő óta először
egy kicsit fáradtan ébredtem ma, mert ez a turné utolsó napja.
Szóval nem tudom,
hogy voltam-e annyira energikus, amennyire azt elvártátok volna.
De annyi
támogatást éreztem ma tőletek.
Ebbe az utolsó dalba
beleadom az összes maradék erőmet,
hogy nektek már segíteni se kelljen.
Szóval kezdjük! Itt az utolsó dal!
A feliratot fordította: Bencze Ádám Imre