Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
9,12.2018 MAKUHARIN MESSUKESKUS
Hei, kaikki!
Anteeksi, että odotitte nämä vuodet.
Villiinnytään!
On viimeinen päivä. Oletteko valmiita?
Hyvää iltaa.
Kiitos, että tulitte tänään -
eri paikoista.
Tänään -
on debyyttini 20-vuotispäivä.
Nyt minua ujostuttaa hieman.
Tällaisen päivän -
viettäminen näin...
Minua ei oikein huvita juhlia -
nimittäin.
Ihmiset hurraavat.
Tuntuu -
kiusalliselta olla juhlan tähti.
Mutta nyt otan sen sellaisenaan -
ja olen onnellinen.
Iloitsen voidessani viettää tällaista päivää. Kiitos!
Älkää pakottako minua itkemään alusta alkaen.
Aioin pidätellä esityksen loppuun asti.
Meikkini tuhriintuu.
Niinpä,
sanoin tämän eilenkin,
mutta tämä on kuin aamunavauksessa,
koska kaikki -
istuvat.
En ole kovin määräilevä koulun rehtori.
Ennen kuin jatkamme...
Ne, jotka käyttävät älypuhelimia,
pitäkää huolta, ettette häiritse muita.
Varmistakaa, että näytöt ovat tummina, salamat poissa päältä,
ja jos pidätte niitä liian korkealla, estätte muita näkemästä,
joten pitäkää ne mahdollisimman alhaalla.
Kiitos yhteistyöstänne.
-No niin... -Selvä.
Enkö kuulosta nyt hieman oikealta rehtorilta?
-Eikö niin? -Rehtori!
Ai, "Rehtori"? Se on uusi lempinimi.
Olin ennen "Isosisko", mutta "Rehtori" on uusi.
Siinä se jokseenkin oli.
Koska lattia on tasainen,
takana olevista ihmisistä -
etäisyys saattaa tuntua pidemmältä,
mutta minä näen kaiken, kuten sen, että nostatte kätenne,
ja voin jopa kuulla, mitä sanotte.
Nautitaan siis tästä yhdessä.
Selvä, niin se vain menee.
Kiitos.
Kiitos!
Tänään...
Kuinka moni teistä -
on tänään yksin?
Edessä on melkoisesti.
Oletko yksin?
Sinä olet ensimmäinen, joka nousi seisomaan hetken epäröinnin jälkeen.
Kiitos. Sinun kiittäminen on hieman outoa,
mutta näin sinut.
Niin, itse asiassa näen teidät kaikki aika hyvin.
Minulla on piilolinssit.
Minulla on hyvin huono näkö,
mutta nyt näen hyvin.
Näen teidät, jotka tulitte mukaan tänne tänään.
Kai tiedätte,
etten esiinny usein livenä.
Ja -
tämän kiertueen aikana -
opin tällaisten konserttien tärkeyden.
Koska muuten -
en pääse näkemään kasvojanne.
Niinpä -
aion painaa kasvonne mieleeni ennen kuin menen kotiin.
Näyttäkää minulle kasvonne, sopiiko?
En usko, että monet kuvaavat tauotta.
Huomasin eilen ja tänään,
että hyvin harvat pitävät älypuhelintaan -
kasvojensa edessä.
Tulin siitä hyvin iloiseksi.
Siispä...
Toki voitte ottaa kuvia tai videoita.
Haluan vain sanoa, että olen iloinen, kun voin nähdä -
kasvonne.
Ne, jotka ovat yksin, älkää murehtiko ja nauttikaa.
Pidän silmällä teitä.
Niin, jotakin sellaista.
On syntymäpäiväni!
Mitä? Syntymäpäiväkö?
Hyvää syntymäpäivää.
Kiitos!
Eipä kestä.
Mikä rohkea henkilö.
No,
luulenpa, että tänään on syytä juhlia.
Ei vain syntymäpäiviä,
vaan vuosipäiviä,
ja ehkä jotkut teistä ovat jättäneet lapsensa kotiin ensimmäistä kertaa.
Luulen, että kaikilla on jotakin,
joka tekee tästä päivästä erityisen.
Sekä hyvää että huonoa.
Tehdäänpä siis niin, että tänään tuntuu kuin vuoden lopun juhlalta.
On se aika vuodesta.
Jotkut teistä saattavat jopa pelätä sitä, että uusi vuosi on tulossa.
Siispä -
annetaan -
sen mennä loppuun asti näin.
Kiitos!
Antakaa minun esitellä teille -
tanssija Fukiko Takase!
Singlen "Forevermore" musiikkivideossa -
minun piti yllättäen tanssia nykytanssia.
Hän oli koreografini, ja siitä lähtien hänestä on tullut rakas ystäväni.
Kiitos, että olet kanssani kiertueella.
Aplodeja hänelle vielä kerran.
Näin upea sinä olet.
Selvä, haluaisimme esittää vielä yhden kappaleen yhdessä.
Aloitetaan!
-Kun puhun kanssasi... -Niin.
...jollakin tavalla -
-luulen näyttäväni rauhalliselta... -Ymmärrän.
...tai jopa rennolta,
mutta minulle se on normaalia.
-"Normaalia". -En yritä liian kovasti,
ja huomaan,
että minun on mukava puhua.
Olen iloinen.
Olen iloinen voidessani keskustella taas kanssasi.
HIKARU UTADA, NAOKI MATAYOSHI ERIKOISHAASTATTELU
Tämän -
-kiertueen teema... -Aivan.
Naurua pimeässä -
on Vladimir Nabokovin kuuluisan romaanin nimi.
-Se ei liity sisällöllisesti. -Selvä.
Yksinkertaisesti sanottuna,
teemat "toivo" ja "epätoivo" tulivat mieleeni -
samaan aikaan.
Pidän standup-komedian katselemisesta,
ja näin sattumalta amerikkalaisen koomikon Tig Notaron esityksen,
-ja hän oli todella hyvä. -Aivan.
Katsoin myös hänen muita esityksiään,
ja kävi ilmi, että hänellä oli diagnosoitu rintasyöpä -
ja hänen äitinsä oli menehtynyt.
Jotkin elämän kauheimmista asioista,
jotka ovat sairaus ja menetys, olivat tapahtuneet hänelle kerralla.
Jopa epätoivonsa keskellä hänet varattiin esityksiin,
ja hänen piti hoitaa ne standup-koomikkona.
Mutta miten hän pystyi sellaisissa olosuhteissa?
Hän ei edes tiedä, selviytyykö hän.
Miten hän voi tehdä komediaa? Ei ikinä.
Niinpä hän pyysi neuvoa joltakulta.
Vastaus oli: "Sinun pitäisi rahastaa sillä."
Niinpä hän nousi lavalle ja aloitti:
"Hei, hyvää iltaa, tervetuloa kaikille.
Minulla on -
syöpä. Minulla diagnosoitiin syöpä."
Aluksi yleisö oli...
Yllättynyt varmaankin.
Ensin yleisö nauroi. "Mitä? Todellako?"
Ja ilmapiiri muuttui.
Hän kertoi totuuden,
mutta jotenkin ihmiset pitivät sitä hauskana.
Nimittäin -
loppujen lopuksi huumorissa on kyse siitä.
Komedia oli niin vertauskuvallista.
Jos on -
-huumoria... -Aivan.
...voi vaihtaa emotionaalista vaihdettaan -
siitä huolimatta, kuinka epätoivoinen on.
Voi vaihtaa näkökulmaa, ajattelutapaa.
Aivan.
Epätoivo ja nauru ovat melko läheisiä.
-Aivan. -Ymmärrän,
että epätoivo on tarkalleen -
naurun vastakohta,
mutta minulla on myös mielikuva naurusta -
epätoivon päässä,
ja sieltä ponnahtaa takaisin elämään.
Kun kirjoitat valosta -
tai toivosta sanoituksissasi,
et laula vain -
valosta tai toivosta.
Ne ovat valo tai toivo, jotka ponnahtavat takaisin -
epätoivosta tai vaikeasta todellisuudesta.
Kun joku yrittää ilmaista toivoa -
vain pelkällä voimalla...
Voimaa!
Ihailen sitä, miten he voivat tehdä sen,
mutta ajattelen myös:
"Toivon, että minulla olisi tuo voima,
mutta luulen, ettei minulla ole sitä."
Mutta toivo -
tai valo, jota kuvaat, on jotakin -
todella samaistuttavaa.
Siispä minulle -
se teema -
on jollakin tavalla ymmärrettävä.
Eli Laughter in the Dark...
En ole ikinä käyttänyt tuota ilmausta, mutta se sopii minunkin elämääni.
Voin jopa tehdä taiteilijanimestäni Matayoshi: Laughter in the Dark,
nimittäin.
Se on kiertueesi teema...
Kyllä, sinun pitäisi.
...mutta voin jopa tehdä siitä taiteilijanimeni.
-Matayoshi: Laughter in the Dark. -Se on kuuma.
Miten sinusta tuli koomikko?
Tuota...
Isäni on Okinawasta.
Kun olin lapsi,
minulla oli tapana käydä siellä kesällä.
Siellä oli aina -
perheenjäsenten ja naapureiden kokoontuminen illalla.
Aina kun joku alkoi soittaa sanshinia,
kaikki alkoivat laulaa sen mukana.
Isäni oli iloinen juoppo,
joten hän meni aina eteen ja tanssi.
Sitten kaikki purskahtivat nauruun.
Silloin olin hyvin ujo poika, joten mietin:
"Vau, isäni saa ihmiset nauramaan paljon.
Hän on ihmeellinen."
Ja -
yhden kerran -
joku sanoi minulle:
"Isäsi tanssii niin paljon, että ihmiset nauravat.
Liittyisit hänen seuraansa."
En ollut ikinä tehnyt sellaista ihmisten edessä.
Niinpä olin kauhuissani.
Mutta en halunnut pilata hyvää tunnelmaa,
jonka isäni oli luonut.
Siispä ensimmäistä kertaa -
tein rohkean siirron.
Sitten, koska siellä oli lapsi, joka tanssi kömpelösti,
sain aikaan noin viisi kertaa enemmän naurua kuin isäni.
-Ymmärrän. -Sain yllättäen upean reaktion,
ja se tuntui hyvältä.
Ensimmäistä kertaa, miten sen sanoisin...
Se oli se hetki,
jolloin jätin mukavuusalueeni ja astuin ulkomaailmaan.
Mukavuusalueesi jättäminen.
-Ymmärrän. -Aivan.
Ihmisten näkeminen iloisina -
tuntui minusta hyvältä.
Menin keittiöön -
itsekseni -
ja nautin ohrateen ääressä saavutuksen tunteesta.
Sitten isäni tuli luokseni.
Luulin hänen kehuvan, mutta hän sanoi:
"Hei, älä innostu liikaa."
Hän oli kateellinen.
Juuri noin. Hän oli lapsellinen isä.
-Koska sait isomman reaktion. -Aivan.
-Hän sanoi sen... -Ymmärrän.
...mutta silti minusta tuntui todella hyvältä,
että olin tehnyt jotakin -
ja saanut ihmiset nauramaan.
Kauan sen jälkeen sain tietää teoriasta,
että sana "warau", joka tarkoittaa "nauraa",
tulee sanasta "waru" eli "haljeta".
-"Waru"? -Se tarkoittaa "haljeta".
Ymmärrän.
Sen siis sanotaan olevan "waraun" alkuperä,
mihin voin samaistua.
Yleensä -
minusta tuntuu kuin olisin kääritty -
tummaan ja ohueen kalvoon.
Mutta kun pääsen -
naurattamaan ihmisiä -
esimerkiksi tv:ssä tai teattereissa,
voin -
päästä ulos siitä kalvosta.
Sanoakseni sen tavanomaisella tavalla,
se tuhoaa arkielämän raadannan.
Se on...
Onko tämä, mitä tarkoitat?
Onko tämä naurua?
Aivan.
Tällainen yllätyselementti -
kuten juuri nyt, ja pystyin pakenemaan tavanomaisesta välittömästi.
-Aivan. -Se on juuri sitä,
mitä tarkoitin.
Anteeksi, voinko käydä vessassa?
-Toki. Mene vain. -Anteeksi hetkinen.
Pidämme pienen tauon. Siitä vain.
Pysäyttäkää kamera. Saattakaa hänet.
Eikö hän ole vielä palannut?
Lähetin jonkun tarkistamaan,
mutta vaikuttaa, että hänen mielialansa...
Onko niin?
Mitä tapahtui?
Se tuhoaa arkielämän raadannan.
Se on...
-Annetaan kameran kuvata. -Hyvä on. Se kuvaa.
Herra Matayoshi.
Mitä tapahtui?
Se oli aivan liian julmaa.
Olen pahoillani.
Luulin, että se oli, mitä tarkoitit.
Se olikin.
Sanoin, että nauru tuhoaa,
ja sinä todella tuhosit virtauksen ja tavanomaisuuden.
Miksi et sitten nauranut?
Sattuu, kun joku lyö pullolla.
Voitko sinä nauraa?
Puhuin vakavasti ja sitten sain osuman pullosta.
Todella noloa.
-Mikä siinä on hauskaa? -Anteeksi.
Keskustelimme vain, enkä tiedä, miten päädyimme tänne.
Se on totta.
Mitä olen tekemässä?
Lukitsin itseni tänne kuin lapsi.
Ei ollenkaan. Minä olin todella julma.
Olen todella pahoillani.
Ihan oikeasti.
Mutta ehkä -
tämä on -
yksi huumorin muoto epätoivossa.
Tämä ei ole oikea paikka puhua,
joten mennään takaisin.
Onko tämä, mitä tarkoitat?
Eikö?
Mikä hätänä?
Se ei ole oikein.
Eikö?
Ei ikinä.
Oletko -
koskaan todistanut keskustelua, jossa toinen lyö pullolla toista?
On asioita, joita pitäisi ja ei pitäisi tehdä.
Kun siis tulit vessaan -
ja pyysit anteeksi, sinulla oli jo pullo kädessäsi, eikö niin?
Ajattelit lyöväsi minua uudestaan, jos saat tilaisuuden.
Hetkinen,
onko sinulla jotakin toisessa kädessäsi?
Ei, minulla ei ole mitään.
Nyt -
-rauhoitu ja kuuntele minua. -Selvä.
Nauru on todellakin...
Tällaistako?
Sinulla ei ollut pulloa.
Minkälainen systeemi tämä on?
Systeemi?
Systeemi... Se ei ole sitä!
Minkälainen systeemi tämä on?
En ajatellut, että olisit niin pelottava henkilö.
Hei!
Minähän olen se, jota lyötiin pullolla kolme kertaa!
Hei!
Mitä on meneillään?
Minulla ei ole aavistustakaan.
Odottiko hän minua?
Neiti Utada.
Sain hänet vihaiseksi.
Tätä siis on epätoivo.
KAMINARIMONIN PORTTI
Kuitenkin hän löi minua niin monta kertaa.
Herra Matayoshi!
Neiti Utada, olen pahoillani.
Voitko tehdä sen haastattelun uudestaan kanssani huomenna?
Annatko minulle anteeksi?
Olen pahoillani.
Kiitos.
Siis "huumori epätoivossa".
Aivan.
Minulla on muuten kysymys.
Perustuuko sanoitus kappaleessa "First Love" omaan elämäntarinaasi?
Minä...
Halusin aina kysyä sen sinulta.
Olen luonnollisesti utelias.
Varmistan,
että saan vastaukseni tänään.
Olin 16-vuotias, kun "First Love" ilmestyi.
Erosimme silloisen poikaystäväni kanssa vähän ennen julkaisua,
ja ystäväni sanoivat:
"Hei, kertooko tuo kappale hänestä?" Mikä tuntui hieman epämiellyttävältä.
"Ei, se ei ole niin,
sanoitus on selvästi runoutta.
Se ei siis ole päiväkirjastani.
Kaikki ei ole henkilökohtaisista kokemuksistani."
Mutta eivät ystäväni eikä maailma tunnu ymmärtävän sitä helposti.
-Anteeksi, olin aika vaativa. -Et.
Sinun täytyi -
työskennellä totaalisen amatöörinäyttelijän kanssa.
Mutta sinä olit -
täydessä vauhdissa pullon kanssa.
ÄLÄ YRITÄ SITÄ KOTONA! PULLO OLI TEHTY SOKERISTA.
Koska se tuntui hyvältä.
MUSIIKKI: "OZORA DE DAKISHIMETE"
Tehdään taas jotakin yhdessä, kun menen kiertueelle seuraavan kerran.
Tulen käymään milloin vain tullakseni lyödyksi.
Tehdään jatko-osa.
Tuo on sarjakuvauksen liiallista käyttöä.
LOPPU
Kiitos!
Palatakseni -
20-vuotispäivän aiheeseen.
Se on ihmeellistä. Täydet 20 vuotta.
Eilen sanoin yleisölle:
"On 20-vuotispäivä.
Eli on kulunut 19 vuotta,
ja luulen, että siirryn 20:nnelle vuodelleni."
Itse asiassa tänään on minun 20-vuotispäiväni.
Se on outoa. Kaksikymmentä vuotta.
Se riippuu,
mutta monissa maissa aikuisuus alkaa -
noin 20-vuotiaana.
Japanissakin on siten.
Viime yönä laitoin tv:n päälle outoon aikaan.
Päätin katsoa tv:tä pitkästä aikaa, joten laitoin sen päälle -
ja sain selville,
että Ise-jingūun -
rakennetaan -
uusi pyhäkkö joka 20. vuosi.
Uusi rakennetaan -
vanhan tontin vierelle,
ja jumalolento muuttaa sisälle.
Se tuli tv:stä outoon aikaan, joten kukaan teistä ei kai nähnyt sitä,
mutta ajattelin: "Ai, 20 vuotta."
Näinä päivinä -
olen säätänyt elämääni -
tuodakseni energiani huippuun esityksen aikana.
Niinpä olen mennyt nukkumaan noin aamuviideltä.
Luulen, että se oli siis todella myöhään.
Miksi kerron tätä teille?
Niin, 20 vuotta.
Kaksikymmentä vuotta on outo virstanpylväs.
Minusta todella -
tuntuu siltä.
Ja nimittäin -
tultuani näin pitkälle -
minun ei pitäisi olla helpottunut,
mutta ainakin voin olla hämmästynyt -
siitä.
Minulla oli -
pitkä tauko noiden 20 vuoden aikana,
mutta on vaikea uskoa, että minulle osoitettiin jatkuvaa tukea sinä aikana.
Ne, jotka tukivat minua -
aikaisemmin, ovat osoittaneet -
jatkuvaa tukea,
ja ehkä meistä on tullut -
vieläkin läheisempiä.
Voin tuntea -
heidän valtavan tukensa.
Miten sen sanoisin...
Haluan kiittää niitä,
jotka odottivat minua.
Ja olen myös hyvin iloinen,
että on ihmisiä,
jotka juuri aloittivat -
musiikkini kuuntelemisen.
Olen myös hyvin kiitollinen henkilökunnalle,
joka tuki minua taukoni aikana ja kertoi minulle, että kaikki on hyvin.
Niin monia asioita tapahtui minulle sillä välin,
ja oli aikoja, jolloin ajattelin, etten pysty esiintymään uudestaan.
Mutta tässä olen tänään 20-vuotispäivänäni -
viettämässä tällaista päivää.
En ikinä uskonut, että minusta tuntuisi tältä,
mutta olen iloinen nyt.
Kiitos.
Nyt -
siirryn -
seuraavaan kappaleeseen.
Aloitetaan!
Kiitos!
Tänään on kiertueen viimeinen päivä.
Outoa.
Aioin...
Aioin sanoa jotakin tuon jutun jälkeen, mutta mitä se oli?
Unohdin sen laulettuani "First Love" ja "Hatsukoi".
Tuota...
No voi. Kerron teille,
jos muistan.
Haen vähän vettä.
Mitä juot?
Se on Suntoryn "Minami Alps" luontaista lähdevettä.
Niinpä...
Seuraava on viimeinen kappale.
Villitsen itseni sitä varten.
Juuri niin.
Tässä vihje seuraavasta kappaleesta. Se kertoo asiasta, jota juuri join.
Kuulkaa.
Se oli ensimmäinen kerta vähään aikaan, kun tein kappaleen,
joka sai minut tuntemaan oloni todella hyväksi.
Voitte siis vapaasti päästää itsenne rytmiin miten vain haluatte.
No,
sopiiko?
Selvä, aloitetaan!
Kiitos, että kutsuitte minut!
Minulla on vielä joitakin kappaleita laulettavana.
Ennen sitä antakaa minun esitellä yhtyeeni.
Koskettimissa ja lyömäsoittimissa...
Itse asiassa palkkasin hänet kitaristiksi, mutta hän pystyy kaikkeen!
Henry Bowers-Broadbent.
Ja nyt...
Ja rummuissa, Earl Harvin!
Earl Harvin!
Ja kitarassa, Ben Parker!
Ben Parker!
Ja pianossa, koskettimissa ja Rhodesissa, Vincent Taurelle.
Vincent Taurelle!
Ja bassossa, yhtyeenjohtaja Jodi Milliner!
Jodi Milliner!
Ja tämä loistava ryhmä on Udai Shika Strings!
Ja vokaaleissa, Hikaru Utada!
Kiitos, että kuuntelitte!
Kiitos!
Tänään on siis se päivä, jolloin tämä julkaistiin.
Hyvä on.
Siis tänään 20 vuotta sitten tämä kappale "Automatic" julkaistiin virallisesti.
Minun olisi pitänyt ajatella sitä ennen laulamista.
Tajusin juuri. Ymmärrän.
Aivan. Hämmästyttävää.
Se on ensimmäinen ostamani CD!
Todellako? Ensimmäinen ostamasi CD?
Minua alkaa ujostuttaa. Paljon kiitoksia.
-Onnittelut! -Onnittelut!
-Kiitos.
Kiitos.
Olin 15-vuotias,
kun tämä kappale ilmestyi.
Koulun jälkeen -
menin CD-myymälään -
ystäväni kanssa ja näin ne hyllyköissä,
ja mietin: "Se on todellakin julkaistu."
Ystäväni kokeili sitä kuuntelukopissa -
ja antoi minulle mahtailevan mielipiteensä.
Oikein hyviä muistoja, mutta se tuntuu hyvin oudolta nyt.
Ja nostalgiselta.
Mutta tästä kappaleesta ei tullut numero ykköstä.
Se julkaistiin kahdessa formaatissa, joten myynnit hajaantuivat,
ja "Dango San-Kyodai" oli hyvin vahva.
Se oli numero ykkönen kauan. "Dango San-Kyodai".
Rehellisesti sanottuna se oli turhauttavaa.
Mutta se oli sosiaalinen ilmiö.
Kaikki lauloivat "Dango San-Kyodaita",
silti katselin heitä ja ihmettelin miksi.
Ja äitini kappale oli numero ykkönen reilut 30 viikkoa.
Muistan olleeni -
todella hämmästynyt siitä.
Kiitos, todellakin.
Niinpä...
Muuten,
nautitteko siitä lyhytelokuvasta?
Kuulin paljon naurua takaa.
Pyysin häntä lyhyellä varoitusajalla, ja hän oli kyllin ystävällinen -
varmistaakseen kaksi päivää -
ja kirjoitti käsikirjoituksen mahdillaan tuodakseen esille sen osan minusta.
Antakaa aplodit herra Matayoshille.
Ja vaikka he eivät ole lavalla,
tällä kiertueella on mukana monia ihmisiä.
En pysty laskemaan, kuinka monta nimikettä,
tarkoitan, kuinka monta roolia on.
Pistää miettimään: "Mitä, tehdäänkö sekin käsin?"
Ihmiset tekevät monia asioita -
luodakseen esityksen.
Jos mainitsen vain hieman...
Ääniryhmä on työskennellyt kovasti -
varmistaakseen, että kaikki,
mukaan lukien takana ja sivuilla olevat,
huolimatta siitä, missä he ovat, voivat kuulla minut selvästi.
Valaistusryhmä on työskennellyt kovasti parhaan mahdollisen esityksen antamiseksi.
Soitinteknikot, savun tuottajat,
kampaajat, maskeeraajat ja puvustajat ovat työskennelleet kovasti ja myöhään.
Kuvaushenkilöstö,
paikan henkilökunta, turvallisuushenkilöstö...
Ja ne, jotka toivat tämän valtavan lavastuksen niin moniin paikkoihin -
ja kokosivat ja purkivat sen.
Heidän pitää työskennellä esityksen jälkeen aamukahteen asti.
Olen varma, että he voivat kuulla meidät,
joten antakaa heille sydämelliset aplodit!
Ja -
tiedättekö mitä?
En ollut varma, pitäisikö minun sanoa tätä tänään,
mutta tartun tilaisuuteen kuitenkin.
On 20-vuotispäivä.
Tällaisia tilaisuuksia ei tule usein.
On vain niin,
että on kaksi ihmistä,
joille haluan sanoa -
kiitos.
Haluan -
kiittää äitiäni ja isääni,
jotka toivat minut tähän maailmaan ja kasvattivat minut.
Ennen kaikkea tietenkin vain ihmisolentona.
Tarkoitan, että jos vanhemmat eivät olisi huolehtineet vauvana,
ei olisi voinut tulla aikuiseksi.
Siinä se.
Ja myös laulajana ja muusikkona.
Jos äitini ei olisi ollut niin intohimoinen musiikin -
ja lahjakkuuteni suhteen...
Pienestä alkaen hän uskoi minuun ja kertoi kaikille, miten uskomaton olin.
En ollut -
sitä tyyppiä, joka seisoo ihmisten edessä.
Vaikka olen aina pitänyt musiikista,
luultavasti en olisi valinnut tätä ammatikseni.
Niinpä...
Ja -
sen kanssa hyvä yhdistelmä oli se, että isäni oli managerini.
Luulen, ettei kukaan muu olisi ottanut minua vakavasti.
Olin 15-vuotias tyttö,
jonka asenne sanoi:
"En halua olla poissa koulusta,
joten teen hyvin rajallisesti mainostoimia."
Kaikki sanoivat minulle: "Mitä tarkoitat?"
Muut manageriyritykset eivät ehkä olisi antaneet minulle mahdollisuutta.
Perheenjäsenen kanssa työskentely on outoa.
Siinä on -
hyviä ja huonoja asioita.
Näen isääni usein, mutta en voi sanoa tätä henkilökohtaisesti.
Olen hieman ujo sanoakseni tämän henkilökohtaisesti,
mutta käytän tämän upean tilaisuuden sanoa kiitos.
Kahdeskymmenes vuosipäivä.
Haluan kiittää siitä, että olet antanut minun tulla näin pitkälle.
Kaksikymmentä vuotta.
Siinä kaikki.
Sanoin sen!
Lisäksi -
teidän piti käydä läpi ikävä hakemusprosessi -
saadaksenne liput tähän esitykseen.
Teidän piti lähettää valokuvanne ja käydä läpi -
niin monia asioita,
kuten hylätyksi tuleminen ja muuta.
Näitte paljon vaivaa.
Ja odotitte niin kauan tätä päivää.
Ja tänään olette pitäneet lupauksenne ja ilmestyneet.
Kiitos myös teille kaikille.
Teitte päivästäni erityisen. Kiitos.
Tämä on siis kiertueen viimeinen esitys, ja minä olen puhunut liikaa.
Joidenkin teistä on mentävä junalla kotiin.
Siispä -
minä -
jatkan -
viimeiseen kappaleeseen.
Niin, viimeinen kappale.
Tämä oli elämäni paras syntymäpäivä!
Onko niin?
Niinpä...
Se on viimeinen kappale.
Rehellisesti sanoen ensimmäistä kertaa vähään aikaan -
olin hieman väsynyt aamulla, koska on kiertueen viimeinen päivä.
En ole varma,
pystyinkö säteilemään niin paljon energiaa kuin odotitte.
Mutta tunsin -
hyvin paljon kannatusta teiltä tänään.
Tätä viimeistä kappaletta varten -
annan teille kaikki jäljelle jääneet voimani,
niin että teidän ei tarvitse edes auttaa.
Siispä vauhtia. Tässä on viimeinen kappale!
Tekstitys: Tomi Kumpulainen