Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dobro jutro.
Smanji malo vatru.
Hvala.
Dobro miriše.
Slavite li nešto?
Idiote. Imamo karmine.
-Ha? -Karmine.
Nismo dugo vidjeli Kena,
pa sam otišao provjeriti njegov šator, ali je već bio hladan.
An-chane, tebe je puno toga naučio kad si tek došao, zar ne?
Da.
I gdje je sad Ken?
Već su ga uklonili.
Trebao si reći da su ga odnijeli.
Nije on predmet.
Evo. Izvolite.
-Sake za žalovanje! -Vidimo se.
An-chane, može piće?
Hej! Samo gubiš vrijeme.
Prijatelj mu je upravo umro,
a on ne osjeća ništa?
Već dugo živi ondje.
Čini se da se ničega ne sjeća.
Je li amnezija?
Tko zna?
Izgleda dobro, ali nešto mi je sumnjivo.
Osjećaš li taj smrad?
Hvala vam.
Možete li se ovdje potpisati?
SUSUMU NAKOSHI
Molim te, otvori.
Nisam ja nikakav čudak.
Tko si ti?
Hladno je. Pusti me unutra.
Ne vozim strance.
Beskućnik si, zar ne?
Nemaš ni dom ni posao.
Oprosti ako sam te uvrijedio, žao mi je.
Prijeđimo na stvar,
imam neki poslić za tebe.
Kako ti se čini 700 000 jena?
Žao mi je, ali već imam novaca.
Hej.
Hej. Što to radiš?
Jednostavan eksperiment na ljudima.
Zove se „trepanacija“.
Ovdje ću ti izbušiti rupu u lubanji.
Odlazi.
Znam da je bušenje rupe na lubanji zastrašujuća pomisao,
ali to zapravo nije ništa strašno.
-Daj idi. -Iskreno,
kao i zubi.
To je samo rupica. Tvoj mozak neće stradati.
To je sve.
Čuo si za to, zar ne?
Ljudi koriste samo 10 % mozga.
Što bi se dogodilo kad bismo iskoristili ostalih 90 %?
Mogla bi se osloboditi nevjerojatna intuicija,
ili probuditi šesto čulo,
ili vratiti sjećanja.
Onda ti probuši vlastitu lubanju.
Isprobaj na sebi.
Mislim, to je samo mala rupica, zar ne?
Nema šanse.
Zvuči zastrašujuće!
Gubi se. Nađi nekog drugog. Puno njih treba novac.
To moraš biti ti!
U ovom se parku okupljaju beskućnici,
a u taj luksuzni hotel idu obični ljudi.
Želim tebe. Ti si točno u sredini!
Slušaj, uzeo sam slobodno na poslu da vidim kako je to biti beskućnik.
Pa, moglo bi se reći…
da pokušavam „naći sebe“.
Nađi nekog drugog.
Kad god lažeš, lijeva strana usta ti se digne.
Ne možeš plakati, zar ne?
Uopće ne osjećaš tugu.
Očajnički pokušavaš bar nešto osjetiti.
Zar ne?
U pravu sam, zar ne?
Sigurno ti je dosadno.
Ne, nije to.
Većina ljudi bi se naljutila kad bi im to netko rekao.
Nakoshi.
Osjećaš li se ikad živim?
Ti…
Kako znaš moje ime?
Ne sjećaš se, zar ne?
Vratit ću se.
Hej! Ovo nije dobro!
Hej!
An-chane s autom!
Hej!
An-chane s autom!
-An-chane! -Što se dogodilo?
Tvoj auto!
Požuri!
PRVI DAN
Jesu te, ha?
VUČA SHINJUKU
Baš su ti morali uzeti auto!
U autu si držao i odjeću i svoje stvari, zar ne?
Vuča će biti prilično skupa.
Ali An-chane , ti imaš mnogo novaca zar ne?
Hej. Imaš novaca, zar ne?
Hej. Jesi li dobro?
Nikad ga nisam vidio u takvom stanju.
Jedino mjesto kamo si se mogao vratiti je nestalo.
Hoćeš li zauvijek ostati ovdje?
Znači to si bio ti…
Za što živiš?
Što ja znam?
Napokon izgledaš iznervirano.
Sedam dana.
Dat ću ti razlog za život.
Kakva jeziva soba.
Trepanacija je kirurški zahvat koji se radi još od neolitika.
Danas je u Nizozemskoj promiče grupa pod nazivom ITAG.
Postoje ljudi koji sami sebi probuše glavu.
Kakav bolesnik.
A, tko si ti?
Ja sam Manabu Ito. Ja sam stažist.
Moj otac vodi ovu bolnicu. Znači da sam šefov sin.
Šefov sin?
A da tvoji roditelji saznaju za ovo?
Samo želim učiti o ljudima.
Mogu li te nešto pitati?
Da.
Koliko se toga sjećaš o sebi?
Tko zna?
Ne zanima te saznati o sebi?
Više nije važno.
Nalazim se usred Shinjukua, ali nitko me ne traži.
Koliko vrijedi život takvog čovjeka?
„Takvog čovjeka.” Baš zato me ti i zanimaš.
Kad se ljudi rode, imaju otvor u lubanji,
znači da postoji prazan prostor.
No nakon godinu i pol, ta se rupa zatvori,
i lubanja počne pritiskati mozak.
Stoga, ako otvorimo rupu u lubanji i poboljšamo cirkulaciju,
to će opet aktivirati mozak, kao što je bilo pri rođenju.
Pojavit će se sposobnosti koje se prije nisu koristile.
To je jednostavno načelo trepanacije.
Ne brini se.
Iskreno, bolji sam od većine liječnika ovdje.
I, molim te, nikako se nemoj micati dok ja bušim rupu.
Da ti se ne oštete moždane ovojnice.
Ako se to i dogodi, pa šta.
Čak i da se pretvorim u biljku,
ne bi bilo drukčije nego što je sada.
Djeluje li anestetik?
Da.
Au…
VEČERAJMO ZAJEDNO ITO
DRUGI DAN
Pokus će trajati sedam dana. Platit ću ti 300 000 jena unaprijed.
Dobit ćeš ostalo kad završi.
Rekao sam ti da već imam novaca.
I? Što pokušavaš?
Nisi li to trebao pitati prije rupe?
Evo.
ESP eksperiment,
provjera šestog čula, eksperiment telekineze…
Što je ovo? Mislio sam da je ovo medicinski eksperiment.
Bit ću iskren.
Ne vjerujem u duhove, natprirodne moći ni okultno.
Sve se to može objasniti mozgom.
Zato ovim eksperimentom želim odagnati preostale sumnje
i ponosno poreći da postoji.
Što poreći?
Ovaj svijet preda mnom.
Oprostite. Evo kozica s čilijem.
-Hvala ti na večeri. -Hvala tebi.
Počnimo s jednostavnom igrom.
Što?
Imam karte s ovih pet simbola.
Pogodi na kojoj je karti zvijezda.
Dobro.
Nakoshi.
Ha?
Koristi lijevu.
-Nisam to mislio. -Što?
Pokušaj to osjetiti cijelom lijevom stranom.
Osjetila vida, sluha, njuha i dodira.
Iskoristi ih sve, ali samo s lijeve strane tijela da zamisliš kartu.
U redu.
Ne budi toliko pun sebe.
Danas smo samo vježbali. Sutra ćemo prijeći na prave stvari.
Četiri karte je bolje no inače?
Ovo je da mi se možeš javiti. Ima moj broj.
Dobro.
I…
Hej.
Dobro ti stoji.
Vidimo se sutra.
Ovo je objava za sve posjetitelje Kabukicha.
Nedavno je u Kabukichu bilo slučajeva prijevare.
Au!
Što je to bilo?
Halo? Danas?
Sada?
Pa, sad sam u Kabukichu.
Gdje si ti?
Dobro. Onda…
Što mu je?
Ovdje je neki čudan tip…
Razumijem te bolje od ikoga.
Zaista?
Onda da čujem…
Što se događa?
Žao mi je!
-Hej! -Što ti je?
-Oprostite… -Smrdiš.
Hej.
Šefe…
Kome to namiguješ? Gade!
Ne, nisam htio…
Ti…
Ne…
Šefe, on je civil. Što ako ode na policiju?
Nije važno.
Ne miči se.
A da ti odrežem mali prst…
Ne…
Koji mi je ovo po redu?
On je 77.
Čekaj.
Nemoj.
Što radiš?
To je tvoj vlastiti prst!
Nemoj to učiniti!
Čekaj! Spusti tu srpastu stvar. Može?
Srp?
Da.
Hej, što si učinio?
Ne, prestani. Smiri se.
Nemoj se ozlijediti.
-Dobro? -Ti jedan gade!
Što si to rekao?
Šefe!
Što se događa?
Šefe!
Odmakni se!
-Što se događa? -Šefe…
Što se dogodilo?
Rekao sam da ne prilazite!
Hej!
-Šefe! -Što si učinio?
Požurite! Idemo! Hajde!
Vjeruješ li mi?
Recimo da ti vjerujem.
Ne pričaj mi ta sranja.
Ovo je nevjerojatno!
Studije tvrde da je samo 36 % trepaniranih iskusilo šesto čulo.
Češće ne osjećaju ništa!
-Što mi još nisi rekao? -Hej, Nakoshi…
A ja?
Kako ti ja izgledam?
Molim?
Ne vidim ništa.
Sigurno?
Sigurno..
Rekao si da mi vjeruješ, zar ne?
Što se dogodilo?
TREĆI DAN
S ovim je sve dobilo smisao.
Što je to?
To je homunkul.
Homunkul?
Da.
U kratko, to je ljudsko biće stvoreno alkemijom.
Ali, neurokirurg po imenu Penfield
upotrijebio je riječ „homunkul” za minijaturnog čovječuljka u mozgu.
Ruke i usne su mu goleme.
Od rođenja koristimo
ruke i usta da bismo nešto osjetili.
Seks je dobar primjer.
Ali ne izgleda kao čudovišta koja sam vidio.
Na primjer, koristimo izraz „nedostaje mu nešto”, zar ne?
To ga savršeno opisuje.
Ne. Bio je nekako debeo…
Poanta je da je ovo iskrivljena slika nečijeg uma.
To je pravi problem.
Možda im nedostaje nešto, ali ne zaključuješ li prebrzo?
To je jedno tumačenje.
Ja mislim da su oni slike koje svaki pojedinac ima o sebi.
Svi homunkuli koje si vidio nisu bili istog jednostavnog oblika, zar ne?
Dakle, otkad smo ti operacijom aktivirali mozak,
stekao si sposobnost vizualiziranja dubokih izvora stresa kod ljudi.
Drugim riječima, traume?
Da, to je to! Tako je!
Trauma nastaje od starih emocija i sjećanja.
To je ono što ti možeš vidjeti.
Zašto onda neki ljudi vide homunkule, a drugi ne?
To ćemo mi saznati.
Stvorit ćemo hipoteze i potvrditi ih. Eksperimenti.
Hoće li ovo biti gotovo za tjedan dana?
Ne želim cijeli život provesti s čudovištima.
Nisi zabavan…
Proživljavaš nešto nevjerojatno!
Možeš vidjeti u ljudska srca.
Tako sam ljubomoran.
To je to.
Idemo sada testirati tvoje nove sposobnosti.
-Samo naprijed. -Dobro.
Ima li ih ovdje?
Odlazim.
Glasine kažu da ovdje ima pravih srednjoškolki.
Poput moderne revije nakaza.
Sviđaju ti se čudovišta poput nje?
Ha?
Našao sam jednoga.
Ona je čudovište od pijeska.
Pijeska?
Ona djevojka tamo?
Uspostavit ću izravan kontakt s njom.
Jesi li smislio nešto?
Ako je od suhog pijeska, morat ću je smočiti.
Samo želiš ševiti srednjoškolku.
Ne.
Želim jebati homunkula.
Odvratan si.
Zdravo.
Sama si?
Učiš li?
Treseš se.
Jesi li možda…
Hej, jesi li dobro?
Šteta. Pobjegla je.
Ne, nisam to mislio.
Tvoje lice.
-Moje lice? -Da.
Maznuo sam ovo.
Ukrao si ga?
Zadrži ga. Ako se išta dogodi, javi mi.
Hvala ti.
Treseš se.
Hej…
Čega se toliko bojiš?
Jesi li možda…
djevac?
MAMA: GDJE SI? JAVI MI AKO ĆEŠ KASNITI.
MAMA: ZAŠTO SE NE JAVLJAŠ?
MAMA: NE MORAŠ LI UČITI?
MAMA: NISI TAKO PAMETNA KAO KAEDE.
MAMA: GDJE SI?
MAMA: NAZOVI ME!
1775. YUKARI
ISPUNI ME…
TAKO SAM PRLJAVA…
UOČI ME, NAĐI ME…
BAŠ KAKVA SAM…
PRLJAVI OSJEĆAJI…
POMOZI MI.
TREBAJ ME.
ŽELI ME.
DIRAJ ME.
Ajme…
„Kad s tobom postanem jedno
-sve postaje stvarno.“ -…sve postaje stvarno.
Kad s tobom postanem jedno,
postajem.
Uskoro to želim postati.
To je jezivo.
Hej.
Tražili smo te.
-Ne, čekaj… -Hajde! Hej!
-Čekaj! -Gade!
Jučer…
Što si mi učinio?
Pa…
Vidio sam nešto.
Vidio si nešto?
Što si vidio?
Robota.
Robota?
Znači li ti to išta?
Nešto o malom prstu i srpu…
Nemam pojma.
Oh.
Žao mi je
Hej. Što to radiš?
Dijete…
Oprosti…
Ne miči se!
Ne približavaj se!
Odsjeći ću ti prst!
Evo ga!
O čemu ti to?
Kakva rana…
Jao!
Žao mi je!
Sigurno je boljelo?
Da…
Gade! Hej!
Ovo će te koštati više od prsta.
Što je to?
Kakav je ovo osjećaj?
Što, dovraga, radiš?
Kad si bio dijete…
što si srpom učinio svom malom prstu?
Opa! To je srp!
Opa! Hej! Da vidim!
Ne. Možemo se zamijeniti.
Ha? Nema šanse.
Prestani!
Gade!
Vidim…
Krivnju.
Nisi se ti ozlijedio srpom.
Ozlijedio si nekog drugog.
Ne!
-U čemu je problem? -Ne!
-Daj da vidim! -Ne dam!
-Ne! -Hajde!
-Ne! Ne želim! -Hej!
-Stani! -Daj mi ga!
Ne!
Kazuo…
Kazuo!
Ne!
Bio si uplašen
i nisi se mogao ispričati.
Zar ne?
-Ja sam… -Ja sam…
-to učinio Kazuovom prstu… -to učinio Kazuovom prstu…
-Kazuo, -Kazuo,
-Žao mi je! -Žao mi je!
Žao mi je…
-Žao mi je! -Žao mi je!
Žao mi je!
Jedino što si mogao je prikriti žaljenje i grijeh.
Namjerno drugima nanosiš bol…
i prihvatio si svoju samoću…
Tvoja te krivnja…
pretvorila u yakuzu.
Od danas napuštam yakuze.
Dopusti mi da se iskupim.
Nismo dugo vidjeli Kena,
pa sam otišao provjeriti njegov šator, ali je već bio hladan.
An-chane, tebe je puno toga naučio kad si tek došao, zar ne?
Što je ovo?
Hej, An-chane.
Hej.
Čuo sam da su ti vratili auto.
Da.
Popijmo nešto.
Da?
Može.
Shvaćam.
Osiguranje?
Da.
Računao sam vjerojatnosti kad je netko kupovao životno osiguranje.
Na primjer,
onaj tip u odijelu koji jede kruh.
Najviše 60 milijuna jena.
Ona obitelj tamo,
ne više od 80 milijuna za oca, a za majku, 38 milijuna.
I 48 milijuna samo za dijete.
To je više od 100 milijuna.
Pa, to je samo procjena,
ali svaki život ima novčanu vrijednost.
Koja glupost!
Tko odlučuje o tome?
Ryo.
Koliko si ti star?
Imam 41 godinu.
Četrdeset i jednu.
Koliko često piješ?
Ovo što vidite.
Svaki dan.
Pušiš li?
Ne, ne pušim.
Jesi li imao neku tešku bolest?
Ne,
ali sam imao upalu slijepog crijeva.
Imaju li tvoji roditelji, braća ili rodbina nasljednih smetnji?
Pa…
I, koliki su ti prihodi svake godine?
-Što? Čak i da me pitaš… -Pa,
možeš mi reći i odoka.
To bi zajedno bilo…
Ryo, ti vrijediš…
Idiote!
Ne odlučuj koliko netko vrijedi!
Nemoj stavljati cijenu na nečiji život!
Smiri se!
Hej, primiri se!
Mjesec je Mjesec…
Jao…
Halo?
Želiš da ti vratim mobitel, zar ne?
Reci mi gdje da ga donesem.
Dobro.
Idem sad. Hvala na hrani.
Hej, imaš moj mobitel, zar ne?
Da.
Hej! Ne možeš samo ući bez pitanja!
MAMA: GDJE SI?
Gledaš gdje ti je majka?
Gledao si moj mobitel, zar ne?
Vrati mi ga.
Odvratno.
Radiš s onim prištavim, zar ne?
Pa šta onda?
Živiš ovdje?
Radiš li?
Ne radiš?
Koji bezveznjak i gubitnik.
„Kad s tobom postanem jedno, sve postaje stvarno.”
Ipak si mi gledao mobitel.
„Kad s tobom postanem jedno,
oslobodit ću se ovoga svijeta.
Kad s tobom postanem jedno,
postajem.
Uskoro…”
Stani!
„to želim postati!”
Stani!
Ovo nije pijesak…
To su simboli?
Stari perverznjak…
STARI PERVERZNJAK
Što je ovo?
Pusti me!
Au…
Što to pokušavaš?
Hej!
Hej, o čemu razmišljaš?
Što to ti pokušavaš?
Sramotno je biti djevica.
Jesi li lud?
Želiš me poševiti, zar ne?
Ti…
To je tako odvratno…
Koji bezveznjak i gubitnik…
Ti si bezveznjakinja!
Razumiješ li što radiš?
Ako postanem jedno s tobom,
sve postaje stvarno…
Seks je jedini način da se pobuniš protiv roditelja.
Držiš se usrane fantazije.
Molim te.
Budi nježan sa mnom.
Stani!
Ozbiljno, što to radiš?
Ja sam ti.
JA SAM TI
Nisam poput tebe!
Čekaj malo…
Što je ovo?
Hej! Stani!
Ne gledaj!
Stani!
Ne gledaj!
Napokon pokazuješ svoje pravo lice…
Stani!
Ne!
Ispljuni!
Vrati je! Moja je!
Boli me!
Boli me! Vruće je!
Postala si ljudsko biće.
Boli me!
Što to radiš? Boli me!
MAMA
Što ti je bilo da si vani tako kasno?
Znam.
Imaš dečka, zar ne?
Znaš da možeš razgovarati sa mnom.
Ići tako daleko…
To je…
Što ćeš učiniti?
Kako to mogu ovdje?
Kakav je to odgoj?
Ne uništavaj mi auto.
O čemu govoriš?
Tako je lijepo.
ČETVRTI DAN
Ne opet…
Hej…
Hej!
Dovedi mi Ita!
Rekao sam da odmah dovedete stažista Ita!
Oprostite. Vaše ime?
Ja sam njegov pacijent.
Pričekajte tamo, molim vas.
Prazan.
Što?
Jeste li dobro?
Da, dobro sam.
Oprostite.
Nakoshi.
Javi mi prije nego što dolaziš.
-Reci mi što se događa! -Smiri se.
Nešto se dogodilo?
Mislio sam da ne voziš strance.
Više nisi stranac.
Homunkuli su iskrivljeni elementi zatvoreni u podsvijesti.
Zato izgledaju tako čudno.
Shvaćam.
Tvoj je mozak vratio osjetljivost dječjeg
zadržavajući znanje i iskustvo odrasle osobe.
Tvoje rijetko šesto čulo spasilo je dvoje ljudi!
Ovo čudesno postignuće promijenit će psihoterapiju!
Pa, ako su nestali, zašto su dio mog tijela?
Što se toga tiče, pogledaj ovo.
Je li i ta žena vidjela homunkule?
Tko zna?
Ovo je autoportret koji je naslikala.
Homunkuli su se prenijeli…
To mi je prvo palo na pamet kad sam čuo tvoju priču.
Rekao sam ti da neki ljudi vide homunkule, a drugi ne.
Da.
Naprimjer, ljudi sličnih interesa međusobno se privlače.
Ako umovi imaju slične probleme, njihovi se homunkuli privlače.
Drugim riječima,
yakuza i srednjoškolka se možda razlikuju od vas,
ali možda su vaši umovi slični.
Šališ se? Ja nisam čudovište poput njih!
Ali njihov je stres nestao, zar ne?
Prenesen je na tebe.
Osjećaj krivnje, život po tuđim pravilima…
Zvuči li ti poznato?
Tvoji su problemi isplivali na površinu.
Moji problemi?
Ona žena u crvenom bez lica.
Kod nje si osjetio nešto drukčije, zar ne?
Gledaš homunkula,
ali i homunkuli gledaju tebe.
Znaš li što to znači?
To znači da si i ti sam homunkul.
Pa? Što ona žena sad radi?
Ubila se.
Jesi li to bio znao?
Da.
Naslikala je ovu sliku prije smrti.
Zatvori je.
Ali prošla su samo četiri dana. Šališ se.
Požuri i zatvori je iz ovih stopa!
Pretvorio si se u sasvim drukčiju osobu.
Jesi li primijetio?
Nisi bio toliko osjetljiv prije četiri dana.
Rekao si da te nije briga ako se pretvoriš u biljku.
Zato sam ti i rekao…
da ću ti za sedam dana dati razlog da živiš…
Neću umrijeti s tim čudovištima!
Dobro, razumijem!
Zauzvrat imam jedan uvjet.
Prije nego što zatvorim rupu,
molim te, pogledaj mog homunkula.
Rekao sam ti.
Nisam ništa vidio.
-Nakoshi. -Što?
Znam kad lažeš.
Vidiš li sebe…
i u meni?
Nakoshi.
Ne budi glup.
Tvoji su problemi isplivali na površinu.
Ona žena u crvenom bez lica.
Kod nje si osjetio nešto drukčije, zar ne?
SUSUMU NAKOSHI, ODJEL ZA SAVJETOVANJE
NANAKO
Nanako…
Imaš li posjetnicu?
Wow…
-Želiš li moju? -Zgodan s Porscheom.
-Neću. -Koji ulov.
-Ozbiljno! -Da.
Nisi li preizravna?
Svaka bi ga cura htjela.
Čovjeka ne određuje samo njegov novac. Trebao bi biti i tolerantan.
Da.
Može li se živjeti od tolerancije?
-Može. -Da.
Ali Nakoshi ima sve.
Da, imaš pravo.
Čak i da je tip tolerantan,
ako je ružan i nema stabilan posao, čemu onda?
Drago mi je. Ja sam Nakoshi.
Kako se zoveš?
NANAKO
Prazan.
Nakoshi! Idemo još popiti!
Nakoshi!
Nakoshi?
-Hej! Nakoshi! -Nakoshi!
Nanako.
PETI DAN
Nanako!
Ha?
Ti si Nanako, zar ne?
Što je bilo?
Nisam sigurna.
Ha?
Izgubila sam pamćenje.
Poznaješ li me?
Želim da pođeš sa mnom.
ITO
Ne moraš li se javiti?
Ne. Ne moram.
Jesam li ja živjela ovdje?
„Prazan.“
Ha?
To si mi rekla…
kad smo se upoznali.
Tom jednom riječi,
bio sam spašen.
I ja…
sam zaboravio tko sam.
Ali kad…
sam te našao…
sjetio sam se.
Evo.
Je li ovo…
moje?
Nekad… ti se sviđalo.
Jesmo li…
živjeli zajedno?
Da.
Bili smo sretni…
i živjeli zajedno,
Nanako.
Nanako?
Nanako, što je?
Jesi li dobro?
Nanako.
-Nanako. -Ne.
Ničega se ne sjećam.
Nanako, smiri se.
Nanako.
Polako.
Jesam li ja…
Nanako?
Da.
Ti…
si Nanako.
ŠESTI DAN
Ne vidim ga.
Ne vidim ga…
Nije moguće…
Hej!
Ja sam!
Hej!
Hej…
Halo?
Nismo se dugo čuli.
Gdje si?
To sam ja htio pitati tebe. Ignorirao si moje pozive.
Nemoj mi napraviti nered u sobi.
Jesi li ti napravio trepanaciju Nanako?
Nisam to očekivao.
Kakvo iznenađenje. Nisam mislio da ćeš naletjeti na nju.
Zašto mi nisi rekao?
Pa, dobro pitanje.
Ali odgovor te se ne tiče.
Naravno da me se tiče.
Nakoshi, smiri se, molim te.
Bilo bi dosadno da ti sve objašnjavam.
Danas je šesti dan.
Eksperiment koji si obećao još nije gotov.
Vratio sam sebe.
A ostali dijelovi homunkula su nestali.
Šteta.
Više ne vidim homunkule.
Tvoj je eksperiment gotov.
Stvarno?
To je dobro.
Zahvaljujući tebi gotovo sam dokazao svoju hipotezu.
Dokazao si?
Naravno, tebi je sve to stvarnost.
Ne poričem to.
Spasio si svoju dragu djevojku i opet ste zajedno.
I više ne možeš vidjeti homunkule , zar ne?
Što mi želiš reći?
Nakoshi,
možda je ovaj svijet samo iluzija koju stvara mozak.
Rekao sam da si i ti možda homunkul, zar ne?
Homunkuli ti pokazuju ono što želiš vidjeti.
Sve je to samo tvoja mašta.
Ne, to ne može biti istina.
Siguran sam da sam ih vidio.
Ne.
To znači da je ovaj svijet praktična iluzija koju stvara mozak.
Vidiš?
Ne želim ti uništiti sretan kraj , ali…
stvarna ona će se uskoro sjetiti svega.
Sjetit će se stvarnog svijeta.
Sjećaš se?
Kakav je to „stvarni svijet“? O čemu ti to?
Možda otkriješ da se nekih sjećanja ne trebamo prisjećati.
Što točno želiš reći?
Nakoshi, stvarno ne znaš o čemu govorim?
Vidio si i njenog homunkula?
Da.
Vidio sam.
Bila je u crvenom…
Ali to je bilo samo u tvom svijetu.
Za razliku od tebe, njoj se ništa nije dogodilo nakon trepanacije.
Pa moj eksperiment nije išao dalje.
No donijela je neočekivani obrat.
Jer je upoznala tebe.
Ali ti više ne vidiš homunkule.
I ne možeš je zaštititi.
Nažalost, jedina je greška bila u tvom mozgu.
Hej…
Nanako…
Ito?
Znao sam da si to ti…
Zar ne, Chihiro?
Chihiro?
Nanako.
Ali stvarna ona će se uskoro sjetiti svega.
Sjetit će se stvarnog svijeta.
Nanako…
Hej…
Tko si ti?
Tko… si ti?
Ne!
Ne…
-Nanako… -Pusti me!
Ne…
Želim vidjeti stvarnu tebe. Moram te vidjeti!
Dobro?
Bilo bi bolje da ne znaš stvarnu mene!
Svejedno te želim upoznati!
Dobro?
Nanako!
Ubila sam je…
Osoba koja je ubila Nanako…
sam bila ja.
Stalno ti ponavljam!
Da, rekla si mi!
Nisam mislila da će mama biti tako ljuta.
Trebao si znati!
Uvijek je takva, kao na pogrebu neki dan.
To nije isto.
Nije li?
-Kako je to drukčije? -Šuti!
Baš si naporna.
Dosta mi je.
Što radiš, Chihiro?
Stani! Što radiš?
Nanako!
Nanako…
Ja se nisam željela sjećati…
Ne…
Ti si…
prazan.
Hej, pogledaj! Prstenasta pomrčina Sunca!
Gle!
A, da. To je danas.
Da!
Oh…
Preklapaju se.
Stiže.
Gle.
Ja nisam…
Nanako.
Nanako…
-Što se dogodilo? -Ne diraj me!
Molim te, Nanako, smiri se.
Jesi li uopće obraćao pozornost?
Nikad se nećeš promijeniti.
Kladim se da ne bi plakao ni da umrem!
Nećeš se promijeniti.
Stvarno si prazan.
MJERE OPREZA NAKON SPONTANOG POBAČAJA
Nanako!
Nanako, čekaj!
Stani!
Nanako, razgovarajmo!
Pusti me!
Nanako!
Nanako…
Htjela sam ti se ispričati…
Htjela sam reći…
da mi je žao.
Kako se…
zoveš?
Chihiro.
Chihiro…
Jao, Nakoshi. To je bilo nevjerojatno.
Spasio si čak i ženu koja ti je to učinila.
Nisam to očekivao.
Možeš li sada ženi ispred sebe reći „volim te“?
To što osjećaš je prema Nanako, zar ne?
Moj je eksperiment uništen.
To je samo iluzija koju je stvorio nesporazum!
A…
ipak tješite jedno drugo.
Projiciraš sebe na druge i taj te osjećaj uzbuđuje.
To ti ne smeta?
Mislio sam da ne želiš umrijeti s čudovištem.
Hej.
Zašto se toliko uzrujavaš?
Što je to sa mnom…
što toliko želiš poreći?
Veza između mene i drugih…
To su homunkuli, zar ne?
Ne. Kad ćeš se probuditi?
Voda.
Ha?
Ti si…
od vode.
Pa, na prvi si pogled nevidljiv.
Ali kad postaneš nervozan…
nastaju mjehurići.
Da. Evo ih.
I ondje isto.
I ondje.
Ne! Rekao sam ti!
To je samo iluzija……
Napokon te vidim.
Ne…
Kako to misliš?
Radi se…
o…
tvom ocu.
Dakle, skrivala se ondje?
Zlatna ribica.
Imao ju je kad sam bio dijete. To mu je bio jedini hobi.
Jesi li ti…
volio tu ribicu?
Zašto me to pitaš?
Gdje je ta zlatna ribica sada ?
Tvoj otac…
Tebe ili ribicu,
koga je tvoj otac više volio?
Oh…
Izlazi.
Nema oči.
Ne vidi.
Neće te gledati.
„Pogledaj me.“
Želiš da te pogleda…
ali on to neće.
Nakoshi…
Pogledaj me izbliza!
Molim te.
Homunkul je nestao.
Lažeš!
Pomozi mi…
Samo me ti…
možeš vidjeti.
Napokon sam te našao…
To moraš…
To moraš ti učiniti…
Nisu problem homunkuli.
Oboje smo…
samo htjeli da nas vide.
Nismo pokušali vidjeti drugu osobu.
Kad pogledaš drugu osobu…
možeš stvoriti svijet.
SEDMI DAN
Hvala ti na čekanju.
Idemo.
Prijevod titlova: Tihana Ptičar