Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Bună dimineața!
‎Mai bine dă focul mai mic.
‎Mulțumesc.
‎Miroase bine.
‎Sărbătoriți ceva?
‎Idiotule! Ținem un priveghi.
‎- Ce? ‎- Un priveghi.
‎Nu l-am văzut pe Ken de ceva vreme,
‎așa că m-am dus să-i verific cortul, ‎dar era deja rece.
‎An-chan, te-a învățat multe ‎când ai ajuns aici, nu?
‎Da.
‎Unde e Ken acum?
‎L-au îndepărtat deja.
‎Ar fi trebuit să spui: „L-au dus.”
‎Nu e un obiect.
‎Poftim. Luați asta.
‎- Sake pentru doliu! ‎- Pe curând!
‎An-chan, nu bei un pahar?
‎Nu-ți răci gura de pomană.
‎Prietenul lui tocmai a murit,
‎dar el nu simte nimic?
‎Trăiește acolo de multă vreme.
‎Se pare că nu-și amintește nimic.
‎E amnezie?
‎Cine știe?
‎Pare că se descurcă bine, ‎dar e ceva ciudat.
‎Ce e mirosul ăsta?
‎Mulțumesc.
‎Vă rog să semnați aici.
‎SUSUMU NAKOSHI
‎Te rog, deschide ușa.
‎Nu-s vreun ciudat.
‎Cine ești?
‎E frig aici. Mă lași să intru?
‎Nu obișnuiesc să iau străini în mașină.
‎Ești fără adăpost, nu-i așa?
‎Fără casă, fără slujbă.
‎Îmi cer scuze dacă te-am jignit.
‎Ca să trec direct la subiect,
‎am o slujbă pentru tine.
‎Cum sună 700.000 de yeni?
‎Îmi pare rău, dar am deja bani.
‎Hei!
‎Hei! Ce faci?
‎E un simplu experiment de cercetare umană.
‎Se numește trepanație.
‎Îți fac o mică gaură în cap, chiar aici.
‎Pleacă!
‎Știu că gândul de a-ți face ‎o gaură în cap e înfricoșător,
‎dar nu e mare lucru.
‎- Pleacă! ‎- Sincer,
‎e ca și în cazul dinților.
‎E doar o mică gaură. ‎Nu afectează creierul.
‎Atâta tot.
‎Ai mai auzit asta, nu?
‎Oamenii își folosesc doar 10% din creier.
‎Ce s-ar întâmpla ‎dacă ne-am folosi și restul de 90%?
‎Poate ne-am descătușa o intuiție ‎mai ascuțită decât a celorlalți,
‎am trezi un al șaselea simț,
‎sau ne-am recăpăta amintirile.
‎Atunci găurește-ți singur craniul.
‎Poți testa pe tine.
‎Adică, e doar o gaură mică, nu?
‎Nici vorbă.
‎Sună înfricoșător!
‎Dispari! Găsește pe altcineva. ‎Mulți au nevoie de bani.
‎Trebuie să fii tu!
‎În parcul ăsta se adună cei fără adăpost,
‎iar la hotelul ăla de lux ‎se duc oamenii obișnuiți.
‎Te vreau pe tine, cel exact la mijloc.
‎Uite, eu mi-am luat concediu ‎să văd cum e să fii fără adăpost.
‎Ai putea spune că...
‎încerc să „mă regăsesc”.
‎Găsește pe altcineva.
‎Ori de câte ori minți, ‎ți se ridică colțul drept al gurii.
‎Nu poți plânge, nu-i așa?
‎Nici măcar trist nu te poți simți.
‎Încerci cu disperare să simți ‎ceva‎.
‎Nu-i așa?
‎Am dreptate, nu-i așa?
‎Sigur te plictisești.
‎Nu e asta.
‎Majoritatea s-ar supăra ‎dacă cineva le-ar spune asta.
‎Nakoshi.
‎Simți vreodată că trăiești?
‎Tu...
‎De unde-mi știi numele?
‎Nu-ți amintești, nu-i așa?
‎O să mă întorc.
‎Hei! Asta nu e bine!
‎Hei!
‎An-chan, cel cu mașina!
‎Hei!
‎An-chan, cel cu mașina!
‎- An-chan! ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Mașina ta!
‎Repede!
‎PRIMA ZI
‎Te-au prins și pe tine?
‎REMORCĂRI SHINJUKU
‎Chiar trebuiau să-ți ia mașina?
‎Aveai hainele și lucrurile în mașină, nu?
‎Camionul de remorcare va costa o avere.
‎Dar An-chan, tu ai mulți bani, nu-i așa?
‎Hei! Ai bani, nu-i așa?
‎Hei! Te simți bine?
‎Nu l-am văzut niciodată așa.
‎Singurul loc ‎la care te puteai întoarce nu mai e.
‎Ai să rămâi aici pe veci?
‎Deci tu ai fost…
‎Pentru ce trăiești?
‎De unde să știu?
‎În sfârșit pari enervat.
‎Șapte zile.
‎O să-ți dau un motiv să trăiești.
‎Ce cameră sinistră!
‎Trepanația e o procedură chirurgicală ‎efectuată încă din perioada neolitică.
‎În prezent, ITAG, un grup din Olanda, ‎încearcă să o promoveze.
‎Sunt chiar și oameni ‎care-și găuresc singuri capul.
‎Ce psihopat!
‎Deci, cine ești?
‎Sunt Manabu Ito. Sunt medic stagiar.
‎Tata conduce spitalul, ‎Asta mă face copilul șefului.
‎Copilul șefului?
‎Dacă află părinții tăi despre asta?
‎Vreau doar să învăț despre oameni.
‎Pot să te întreb ceva?
‎Da.
‎Cât îți amintești despre tine?
‎Cine știe?
‎Nu te interesează persoana ta?
‎Nu mai contează.
‎Sunt chiar în centrul lui Shinjuku, ‎dar nu mă caută nimeni.
‎Ce valoare are viața unui asemenea om?
‎„Un asemenea om.” ‎Tocmai de asta mă interesezi.
‎La naștere, craniul oamenilor ‎are un interstițiu,
‎adică există un spațiu gol.
‎Dar, după un an și jumătate, ‎gaura se închide,
‎iar craniul începe să apese pe creier.
‎Prin urmare, dacă facem o gaură în craniu ‎și îmbunătățim circulația sângelui,
‎am reactiva creierul, ‎exact cum era la naștere.
‎Ar scoate la lumină abilități ‎nefolosite până acum.
‎Ăsta e principiul simplu ‎din spatele trepanației.
‎Nu-ți face griji.
‎Sincer, sunt mai bun ‎decât majoritatea doctorilor de aici.
‎Te rog să nu te miști ‎în timp ce fac gaura.
‎N-ar fi bine dacă s-ar rupe meningele.
‎Ce-o fi, o fi.
‎Chiar dacă devin o legumă,
‎situația n-ar fi diferită de cea de acum.
‎Funcționează anestezicul?
‎Da.
‎Au!
‎SĂ LUĂM CINA ÎMPREUNĂ ‎ITO
‎ZIUA A DOUA
‎Experimentul va dura șapte zile. ‎Îți dau 300.000 de yeni în avans.
‎La final, vei primi restul.
‎Ți-am spus deja că am bani.
‎Deci? Ce încerci să faci?
‎N-ar fi trebuit să întrebi asta ‎înainte să fac gaura?
‎Uite.
‎Experiment ESP,
‎verificare al șaselea simț, ‎experiment telechinezie...
‎Ce-s toate astea? ‎Am crezut că e un experiment medical.
‎O să fiu sincer.
‎Nu cred în spirite, ‎în puteri supranaturale și în ocultism.
‎Totul poate fi explicat de creier.
‎Vreau să folosesc experimentul ‎pentru a-mi risipi îndoielile
‎și pentru a-i nega cu mândrie existența.
‎Ce să negi?
‎Lumea asta din fața mea.
‎Mă scuzați. Poftiți creveții cu chili.
‎- Mulțumim pentru masă. ‎- Mulțumesc.
‎Atunci, să începem cu un joc simplu.
‎Ce?
‎Am cărțile astea cu cinci simboluri.
‎Ghicește care carte are simbolul stelei.
‎Bine.
‎Nakoshi.
‎Ce e?
‎Folosește-ți stânga.
‎- Nu la asta mă refer. ‎- Ce?
‎Vreau să încerci să simți ‎cu toată partea stângă.
‎Simțurile văzului, auzului, ‎mirosului și simțul tactil.
‎Folosește-le doar cu partea stângă ‎a corpului pentru a vizualiza cartea.
‎În regulă.
‎Nu te umfla în pene!
‎Azi a fost doar de antrenament. ‎Mâine ajungem la chestiile importante.
‎Mare lucru! ‎Ce e așa grozav la patru cărți?
‎Ca să mă poți contacta. ‎Are numărul meu.
‎Bine.
‎Și...
‎Hei.
‎Îți stă bine.
‎Ne vedem mâine.
‎Atenție, toți vizitatorii din Kabukicho.
‎În Kabukicho, s-au înregistrat recent ‎incidente de acostare frauduloasă...
‎Au!
‎Ce-a fost asta?
‎Alo? Azi?
‎Acum?
‎Sunt în Kabukicho acum.
‎Unde ești?
‎Bine. Atunci...
‎Ce-a pățit?
‎E un tip ciudat aici…
‎Te înțeleg mai bine decât oricine.
‎Serios?
‎Atunci spune-o...
‎Ce se întâmplă?
‎Scuze!
‎- Hei! ‎- Care-i problema ta?
‎- Îmi pare rău... ‎- Puți.
‎Hei!
‎Șefule...
‎La cine faci cu ochiul? Ticălosule!
‎N-am vrut să…
‎Tu…
‎Nu…
‎Șefule, e un om de rând. ‎Dacă merge la poliție?
‎Nu contează.
‎Nu mișca.
‎Ce-ar fi să-ți tai degetul mic...
‎Nu…
‎Al câtelea e?
‎El e al 77-lea.
‎Stai!
‎Nu poți.
‎Ce faci?
‎E degetul tău!
‎Nu o face!
‎Stai! Pune jos chestia aia ‎ca o seceră. Bine?
‎Seceră?
‎Da.
‎Ce-ai făcut?
‎Stai, oprește! Liniștește-te!
‎Nu te răni.
‎- Bine? ‎- Ticălosule!
‎Ce-ai spus?
‎Șefule!
‎Ce se întâmplă?
‎Șefule!
‎Nu te apropia!
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Șefule...
‎Care e problema?
‎Am zis la o parte!
‎Hei!
‎- Șefule! ‎- Ce-ai făcut?
‎Repede! Să mergem! Haide!
‎Mă crezi?
‎Să presupunem că te cred.
‎Nu mă lua cu prostiile astea!
‎E uimitor!
‎Nu ți-am spus,
‎dar studiile arată că 36% din trepanați ‎au simțit un al șaselea simț.
‎E mai obișnuit ‎ca oamenii să nu simtă nimic!
‎- Ce altceva nu mi-ai spus? ‎- Nakoshi...
‎Dar pe mine?
‎Cum mă vezi?
‎Ce?
‎Nu văd nimic.
‎Ești sigur?
‎Sunt sigur.
‎Ai spus că mă crezi, nu?
‎Care e problema?
‎ZIUA A TREIA
‎Am înțeles când am văzut asta.
‎Ce e asta?
‎E un homunculus.
‎Homunculus?
‎Da.
‎Practic, este o ființă umană, ‎creată de om folosind alchimie.
‎Totuși, neurochirurgul Penfield,
‎a folosit cuvântul „homunculus” ‎referindu-se la un omuleț din creier.
‎Are mâinile și buzele uriașe.
‎De când ne-am născut,
‎ne-am folosit mâinile și gurile ‎pentru a simți ceva.
‎Sexul e un exemplu bun.
‎Nu seamănă deloc ‎cu monștrii pe care i-am văzut.
‎De exemplu, folosim expresia ‎„lipsit de substanță”, nu?
‎Descrie perfect acest om.
‎Nu. Era destul de gras…
‎Esențialul este că asta e ‎sursa de stres mental a unei persoane.
‎Asta e problema.
‎Poate le lipsește substanța, ‎dar nu tragi concluzii pripite?
‎E o interpretare.
‎Eu cred că sunt imaginile de sine ‎pe care fiecare persoane le are.
‎Homunculușii pe care i-ai văzut ‎nu aveau toți aceeași formă simplă, nu?
‎Altfel spus, de când ‎ți-am activat creierul prin operație,
‎ai obținut abilitatea de-a vedea ‎sursele profunde de stres ale oamenilor.
‎Cu alte cuvinte, trauma?
‎Da, asta e! Așa e!
‎Trauma provine din ‎emoții și amintiri din trecut.
‎Asta poți vedea.
‎Atunci de ce ‎unii pot vedea homunculușii, iar alții nu?
‎Asta urmează să aflăm.
‎Vom crea ipoteze și le vom verifica. ‎Vom experimenta.
‎Chiar se va termina asta ‎într-o săptămână?
‎Nu vreau să văd monștri ‎tot restul vieții.
‎N-ai deloc haz...
‎Treci prin ceva extraordinar acum!
‎Poți vedea în sufletele oamenilor.
‎Mor de invidie.
‎Asta e.
‎Hai să ieșim să-ți testăm noua abilitate.
‎- Haide! ‎- Bine.
‎E vreunul aici?
‎Eu plec.
‎Se zvonește că aici ‎sunt liceeni adevărați.
‎E ca un spectacol cu ciudați modern.
‎Îți plac monștrii ca ea?
‎Ce?
‎Am găsit unul.
‎E un monstru de nisip.
‎Nisip?
‎Te referi la fata aia?
‎O să intru direct în discuție cu ea.
‎Ți-a venit o idee?
‎Dacă e făcută din nisip uscat, ‎nu trebuie decât s-o fac să se ude.
‎Vrei doar să i-o tragi unei liceene.
‎Nu.
‎Vreau i-o trag unui homunculus.
‎Ești dezgustător.
‎Bună!
‎Ești singură?
‎Înveți?
‎Tremuri.
‎Oare ești…
‎Ești bine?
‎Ce păcat. A fugit.
‎Nu la asta mă refeream.
‎Fața ta.
‎- Fața mea? ‎- Da.
‎L-am șterpelit.
‎L-ai furat?
‎Ține-l tu. ‎Dacă se întâmplă ceva, raportează-mi.
‎Mersi.
‎Tremuri.
‎Hei…
‎De ce ești așa speriat?
‎Oare ești...
‎virgin?
‎MAMA: Unde ești? ‎Sună-mă dacă întârzii.
‎MAMA: De ce nu răspunzi?
‎MAMA: N-ai de învățat?
‎MAMA: Nu ești deșteaptă ca și Kaede.
‎MAMA: Unde ești?
‎MAMA: Sună-mă!
‎1775. YUKARI
‎UMPLE-MĂ...
‎SUNT AȘA DE MURDARĂ...
‎REMARCĂ-MĂ, GĂSEȘTE-MĂ...
‎EXACT AȘA CUM SUNT...
‎SENTIMENTE MURDARE...
‎AJUTĂ-MĂ.
‎AI NEVOIE DE MINE.
‎DOREȘTE-MĂ.
‎ATINGE-MĂ.
‎Doamne…
‎„Când mă contopesc cu tine,
‎- totul devine real.” ‎- ...totul devine real.
‎Când mă contopesc cu tine,
‎devin una.
‎În curând, vreau să devin una.
‎Ce înfiorător!
‎Hei!
‎Te căutam.
‎- Nu, stați... ‎- Haide! Hei!
‎- Stați! ‎- Ticălosule!
‎Ieri…
‎ce mi-ai făcut?
‎Ei bine,
‎am văzut ceva.
‎Ai văzut ceva?
‎Ce-ai văzut?
‎Un robot.
‎Un robot?
‎Înseamnă asta ceva pentru tine?
‎Ceva legat de un deget mic și o seceră...
‎N-am nici cea mai vagă idee.
‎Oh.
‎Îmi cer scuze.
‎Hei! Ce faci?
‎Un copil…
‎Scuze…
‎Nu te mișca!
‎Nu te apropia!
‎Îți tai degetul mic!
‎Uite-l!
‎Despre ce vorbești?
‎Ce rană…
‎Au!
‎Îmi cer scuze!
‎Trebuie să fi durut.
‎Da...
‎Ticălosule! Hei!
‎Asta te va costa mai mult decât un deget.
‎Ce e asta?
‎Ce e sentimentul ăsta?
‎Ce naiba faci?
‎Când ai fost copil,
‎ce ți-ai făcut la degetul mic cu secera?
‎Wow! E o seceră!
‎Stai! Hei! Lasă-mă să văd!
‎Nu! Ți-o dau la schimb pentru ăla.
‎Ce? Nici vorbă.
‎Încetează!
‎Ticălosule!
‎Văd…
‎Vină.
‎Nu tu te-ai rănit cu secera.
‎Ai rănit pe altcineva.
‎Nu!
‎- Ce mare lucru? ‎- Nu!
‎- Să-l văd! ‎- Nu!
‎- Haide!
‎- Nu! Nu vreau! ‎- Hei!
‎- Încetează! ‎- Dă-mi-l!
‎Nu!
‎Kazuo…
‎Kazuo!
‎Nu!
‎Te-ai speriat
‎și nu ți-ai putut cere scuze.
‎Nu-i așa?
‎- Eu… ‎- Eu...
‎- i-am făcut asta lui Kazuo... ‎- i-am făcut asta lui Kazuo...
‎- Kazuo, ‎- Kazuo,
‎- Îmi pare rău! ‎- Îmi pare rău!
‎Îmi pare rău…
‎- Îmi pare rău! ‎- Îmi pare rău!
‎Îmi pare rău!
‎Tot ce-ai putut face ‎a fost să-ți maschezi regretul și păcatul.
‎Ai rănit intenționat oameni…
‎și ți-ai acceptat singurătatea…
‎Vinovăția ta…
‎te-a transformat în yakuza.
‎Începând de azi, ‎nu mai fac parte din yakuza.
‎Dă-mi voie să plătesc ‎pentru ce-am făcut.
‎Nu l-am văzut pe Ken de ceva vreme,
‎așa că m-am dus să-i verific cortul, ‎dar era deja rece.
‎An-chan, te-a învățat multe ‎când ai ajuns aici, nu?
‎Ce e asta?
‎Hei, An-chan.
‎Hei!
‎Am auzit că ți-ai recuperat mașina.
‎Da.
‎Să bem ceva.
‎Da?
‎Bine.
‎Înțeleg.
‎O companie de asigurări?
‎Da.
‎Calculam probabilitățile atunci când ‎cineva voia o asigurare de viață.
‎De exemplu,
‎tipul la costum, care mănâncă pâine.
‎Maxim 60 de milioane de yeni.
‎Familia de acolo,
‎maxim 80 de milioane pentru tată, ‎iar pentru mamă, 38 de milioane.
‎Și 48 de milioane doar pentru copil.
‎Adică peste 100 de milioane.
‎E o estimare aproximativă,
‎dar fiecărei vieți ‎îi este atribuită o valoare bănească.
‎Ce de prostii!
‎Cine decide așa ceva?
‎Ryo.
‎Câți ani ai?
‎Am 41 de ani.
‎Patruzeci și unu.
‎Cât de des bei?
‎Păi, după cum vezi.
‎În fiecare zi.
‎Fumezi?
‎Nu.
‎Ai suferit de vreo boală majoră?
‎Nu,
‎dar am avut apendicită.
‎Părinții, frații sau rudele tale ‎au vreo boală ereditară?
‎Păi…
‎Și care e venitul tău anual?
‎- Ce? Chiar dacă mă întrebi... ‎- Păi,
‎o cifră aproximativă e bine.
‎În total, asta e...
‎Ryo, valoarea ta e...
‎Idiotule!
‎Nu tu decizi cât valorează cineva!
‎Nu pune preț pe viața cuiva!
‎Calmează-te!
‎Hei, liniștește-te!
‎Luna e luna…
‎Au...
‎Alo?
‎Îți vrei telefonul înapoi, nu?
‎Spune-mi unde să-l aduc.
‎Bine.
‎Mă duc acum. Mulțumesc pentru mâncare.
‎Ai telefonul meu, nu?
‎Da.
‎Nu intra fără să ceri voie!
‎MAMA: Unde ești?
‎Îți faci griji pentru mama ta?
‎Te-ai uitat în telefonul meu, așa-i?
‎Dă-mi-l înapoi !
‎Scârbos.
‎Lucrezi cu tipul ăla plin de coșuri, nu?
‎Și ce dacă?
‎Aici locuiești?
‎Ai o slujbă?
‎Nu?
‎Ce ratat!
‎„Când mă contopesc cu tine, ‎totul devine real.”
‎Te-ai uitat în telefonul meu.
‎„Când mă contopesc cu tine,
‎sunt eliberată din lumea asta.
‎Când mă contopesc cu tine,
‎devin una.
‎În curând...”
‎Oprește-te!
‎„Vreau să devin una!”
‎Oprește-te!
‎Ăsta... nu e nisip…
‎Sunt simboluri?
‎Bătrân pervers...
‎BĂTRÂN PERVERS
‎Ce-i asta?
‎Dă-mi drumul!
‎Au...
‎Ce încerci să faci?
‎Hei!
‎Hei, la ce te gândești?
‎Ce încerci să faci?
‎E jenant să fii virgin.
‎Ești nebun?
‎Vrei să mi-o tragi, nu?
‎Tu…
‎Ce scârbos…
‎Ce ratat…
‎Tu ești o ratată!
‎Înțelegi ce faci?
‎Dacă devin una cu tine,
‎totul devine real…
‎Sexul e singurul mod ‎de a te răzvrăti contra părinților tăi.
‎Te agăți de o fantezie de doi bani.
‎Te rog.
‎Fii blând cu mine.
‎Oprește-te!
‎Serios, ce faci?
‎Eu sunt tu.
‎EU SUNT TU
‎Nu sunt ca tine!
‎Stai puțin...
‎Ce e asta?
‎Hei! Oprește-te!
‎Nu te uita!
‎Oprește-te!
‎Nu te uita!
‎Îți arăți în sfârșit adevărata față...
‎Oprește-te!
‎Nu!
‎Scuipă-l!
‎Dă-mi-l înapoi! E al meu!
‎Doare!
‎Doare! Arde!
‎Ai devenit om.
‎Doare!
‎Ce faci? Doare!
‎MAMA
‎Ce-a fost în capul tău să ieși așa târziu?
‎Știu.
‎Ai un iubit, nu-i așa?
‎Ți-am spus ‎să vorbești cu mine despre asta.
‎Să mergi așa departe...
‎Asta e...
‎Ce-o să faci?
‎Cum de fac asta ‎aici‎?
‎E lipsă de educație.
‎Nu-mi murdări mașina.
‎Despre ce vorbești?
‎E așa frumoasă.
‎ZIUA A PATRA
‎Nu din nou...
‎Hei...
‎Hei!
‎Chemați-l pe Ito!
‎Am zis să-l chemați acum ‎pe medicul stagiar Ito!
‎Mă scuzați. Îmi spuneți cum vă numiți?
‎Sunt pacientul lui.
‎Vă rog să așteptați acolo.
‎Gol.
‎Ce?
‎Vă simțiți bine?
‎Da, sunt bine.
‎Îmi cer scuze.
‎Nakoshi.
‎Nu veni fără să suni înainte.
‎- Zi-mi ce se întâmplă! ‎- Calmează-te.
‎S-a întâmplat ceva?
‎Credeam că nu duci străinii cu mașina.
‎Nu mai ești un străin.
‎Homunculușii sunt elemente distorsionate, ‎blocate în spatele subconștientului.
‎De aceea arată atât de ciudat.
‎Înțeleg.
‎Creierul tău a recăpătat ‎sensibilitatea minții unui copil,
‎păstrând cunoștințele ‎și experiența unui adult.
‎Al șaselea simț al tău ‎a salvat două persoane!
‎E o realizare fantastică ‎ce va revoluționa psihoterapia!
‎Dacă au dispărut, ‎de ce fac parte din corpul meu?
‎În legătură cu asta, ‎te rog, uită-te la asta.
‎Și ea putea vedea homunculuși?
‎Cine știe?
‎Ea a desenat acest autoportret.
‎Homunculușii s-au transferat...
‎E primul lucru la care m-am gândit ‎când ți-am auzit povestea.
‎Ți-am zis că unii oameni ‎pot vedea homunculuși, iar alții nu?
‎Da.
‎De exemplu, cei cu interese similare ‎sunt atrași unul de celălalt.
‎La fel și cu homunculușii, ‎dacă mințile au probleme similare.
‎Cu alte cuvinte,
‎yakuza și liceana ‎ar putea părea diferiți de tine,
‎dar poate mințile voastre sunt similare.
‎Cred că glumești. ‎Nu sunt un monstru ca ei.
‎Dar stresul lor a dispărut, nu?
‎Și ți-a fost transferat ție.
‎Vina, viața trăită ‎după regulile altcuiva...
‎Sună cunoscut?
‎Propriile tale probleme ‎au început să iasă la suprafață.
‎Problemele mele?
‎Femeia aceea în roșu cu fața plată.
‎Ai simțit ceva diferit la ea, nu?
‎Te uiți la homunculuși,
‎dar și homunculușii se uită la tine.
‎Știi ce înseamnă asta, nu?
‎Înseamnă că tu însuți ești un homunculus.
‎Deci? Ce face femeia asta acum?
‎S-a sinucis.
‎Știai deja asta?
‎Da.
‎A desenat asta înainte să moară.
‎Închide-o.
‎Ce? Au trecut numai patru zile. ‎Lasă gluma.
‎Grăbește-te și închide-o acum!
‎Te-ai transformat ‎într-o persoană complet diferită.
‎Nakoshi, ai observat?
‎Nu erai așa emotiv acum patru zile.
‎Ai zis că nu-ți pasă dacă devii legumă.
‎De aceea ți-am spus că…
‎în șapte zile, ‎îți dau un motiv să trăiești...
‎N-o să mor cu monștrii ăștia!
‎Bine, înțeleg.
‎În schimb, am o condiție.
‎Înainte să închid gaura,
‎uită-te la homunculusul meu.
‎Ți-am spus.
‎N-am văzut nimic.
‎- Nakoshi. ‎- Ce e?
‎Știu când minți.
‎Te vezi pe tine...
‎și în mine?
‎Nakoshi.
‎Lasă prostiile!
‎Propriile tale probleme ‎au început să iasă la suprafață.
‎Femeia aceea în roșu cu fața plată.
‎Ai simțit ceva diferit la ea, nu?
‎SUSUMU NAKOSHI, MANAGER RELAȚII CLIENȚI ‎DEPARTAMENT CONSULTANȚĂ
‎NANAKO
‎Nanako…
‎Ai o carte de vizită?
‎Wow!
‎- Ți-o dau pe a mea? ‎- Arătos, cu Porsche.
‎- N-o vreau. ‎- Ce partidă.
‎- Serios! ‎- Da.
‎Nu ești prea îndrăzneț?
‎Orice fată l-ar vrea.
‎Nu doar banii contează la un bărbat. ‎Trebuie să fie și îngăduitor.
‎Da.
‎Dar poți trăi din îngăduință?
‎- Poți. ‎- Da.
‎Dar Nakoshi are totul.
‎Da, ai dreptate.
‎Chiar dacă tipul e îngăduitor,
‎ce rost are, dacă e urât ‎și n-are o slujbă stabilă?
‎Mă bucur să te cunosc. Eu sunt Nakoshi.
‎Cum te cheamă?
‎NANAKO
‎Gol.
‎Nakoshi! Hai să mai bem ceva!
‎Nakoshi!
‎Nakoshi?
‎- Hei! Nakoshi! ‎- Nakoshi!
‎Nanako.
‎ZIUA A CINCEA
‎Nanako!
‎Poftim?
‎Ești Nanako, nu?
‎Ce e?
‎Nu sunt sigură.
‎Poftim?
‎Mi-am pierdut memoria.
‎Mă cunoști?
‎Vreau să vii cu mine.
‎ITO
‎Nu trebuie să răspunzi?
‎E în regulă.
‎Am locuit aici?
‎„Gol.”
‎Poftim?
‎Când ne-am întâlnit prima dată...
‎asta mi-ai spus.
‎Cu acel cuvânt,
‎am fost salvat.
‎Și eu…
‎uitasem cine eram.
‎Dar…
‎când te-am găsit…
‎mi-am amintit.
‎Poftim.
‎Asta e...
‎a mea?
‎Îți plăcea.
‎Noi doi...
‎am locuit împreună?
‎Da.
‎Eram fericiți
‎locuind împreună,
‎Nanako.
‎Nanako?
‎Ce e, Nanako?
‎Te simți bine?
‎Nanako.
‎- Nanako. ‎- Nu.
‎Nu-mi amintesc nimic.
‎Nanako, calmează-te.
‎Nanako.
‎Ușurel.
‎Eu sunt...
‎Nanako?
‎Da.
‎Tu...
‎ești Nanako.
‎ZIUA A ȘASEA
‎Nu-l pot vedea.
‎Nu-l pot vedea...
‎Imposibil...
‎Hei!
‎Eu sunt!
‎Hei!
‎Hei...
‎Alo?
‎A trecut ceva timp.
‎Unde ești?
‎Asta voiam să te întreb și eu. ‎Mi-ai ignorat apelurile.
‎Și nu-mi distruge camera.
‎Tu i-ai făcut trepanația lui Nanako?
‎Nu mă așteptam la asta.
‎Ce surpriză! ‎Nu mi-am imaginat c-o să vă întâlniți.
‎De ce nu mi-ai zis?
‎O întrebare bună.
‎Dar răspunsul nu e treaba ta.
‎Sigur că e treaba mea!
‎Nakoshi, te rog, calmează-te.
‎Ar fi plictisitor ‎dacă ți-aș explica totul.
‎Azi e a șasea zi.
‎Experimentul la te-ai angajat ‎nu s-a încheiat.
‎M-am regăsit.
‎Iar părțile din homunculuși au dispărut.
‎Ce păcat.
‎Nu mai pot vedea homunculuși.
‎Experimentul tău s-a încheiat.
‎Zău?
‎Asta e bine.
‎Mulțumită ție, ‎aproape mi-am demonstrat ipoteza.
‎Ai dovedit-o?
‎Desigur, totul e realitate pentru tine.
‎Nu neg asta.
‎Ți-ai salvat iubita și v-ați împăcat.
‎Și nu mai poți vedea homunculuși, nu?
‎Ce încerci să spui?
‎Nakoshi,
‎poate că lumea asta ‎e doar o iluzie creată de creier.
‎Ți-am spus că tu însuți ‎ai putea fi un homunculus, nu?
‎Homunculușii îți arată ce vrei să vezi.
‎Totul e doar imaginația ta.
‎Nu, nu poate fi adevărat.
‎Sunt sigur că l-am văzut.
‎Nu.
‎Înseamnă că lumea asta ‎e o iluzie convenabilă creată de creier.
‎Înțelegi?
‎Nu vreau să-ți distrug sfârșitul fericit…
‎dar ea, cea adevărată, ‎își va aminti totul în curând.
‎Își va aminti lumea reală.
‎Să-și amintească?
‎Ce e rahatul ăsta cu „lumea reală”? ‎La ce te gândești?
‎Ai putea afla că unele amintiri ‎nu trebuie să fie reamintite.
‎Ce vrei să spui mai exact?
‎Nakoshi, n-ai idee despre ce vorbesc?
‎Nu i-ai văzut și homunculusul ei?
‎Ba da.
‎L-am văzut.
‎Era în roșu…
‎Dar asta era doar în lumea ta.
‎Spre deosebire de tine, ‎după trepanație, nu i s-a întâmplat nimic.
‎Deci experimentul meu ‎nu a mers mai departe.
‎Dar ea a cauzat ‎o turnură neașteptată a evenimentelor.
‎Te-a întâlnit pe tine.
‎Dar nu mai poți vedea homunculuși.
‎Și n-o poți proteja.
‎Din păcate, problema ta ‎era chiar creierul tău.
‎Hei...
‎Nanako...
‎Ito?
‎Am știut că ești tu...
‎Nu-i așa, Chihiro?
‎Chihiro?
‎Nanako.
‎Dar ea, cea adevărată, ‎își va aminti totul în curând.
‎Își va aminti lumea reală.
‎Nanako…
‎Hei...
‎Cine ești?
‎Nu!
‎Nu...
‎- Nanako... ‎- Dă-mi drumul!
‎Nu…
‎Trebuie să te văd pe tine, cea adevărată!
‎Bine?
‎Ar fi mai bine dacă n-ai face-o!
‎Eu tot vreau să te cunosc pe tine!
‎Bine?
‎Nanako!
‎Eu am ucis-o...
‎Cea care a ucis-o pe Nanako...
‎am fost eu.
‎Ți-am tot repetat asta!
‎Da, așa e!
‎Dar nu credeam ‎că mama va fi așa furioasă.
‎Ar fi trebuit să știi!
‎Mereu e așa. ‎De exemplu ieri, la înmormântare.
‎A fost altceva.
‎Altceva?
‎- Cum așa? ‎- Taci!
‎Ești o pacoste.
‎M-am săturat.
‎Ce faci, Chihiro?
‎Oprește! Ce faci?
‎Nanako!
‎Nanako…
‎Nu voiam să-mi amintesc…
‎Nu…
‎Ești…
‎gol.
‎Uite! Eclipsa inelară de soare!
‎Uite!
‎Azi era!
‎Da!
‎Oh...
‎Se suprapun.
‎Urmează.
‎Uite.
‎Nu sunt…
‎Nanako.
‎Nanako…
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nu mă atinge!
‎Te rog, Nanako, calmează-te.
‎Ai fost atent la mine?
‎Nu te schimbi niciodată.
‎Pun pariu că n-ai plânge ‎nici dacă aș muri!
‎Nu te schimbi niciodată.
‎Tu chiar ești gol.
‎PRECAUȚII DUPĂ UN AVORT SPONTAN
‎Nanako!
‎Nanako, stai!
‎Oprește-te!
‎Nanako, hai să vorbim!
‎Dă-mi drumul!
‎Nanako!
‎Nanako…
‎Am vrut să-mi cer scuze…
‎Am vrut să-ți spun…
‎Îmi pare rău.
‎Care e...
‎numele tău?
‎Chihiro.
‎Chihiro…
‎Nakoshi, a fost extraordinar!
‎Ai salvat-o până și pe femeia ‎care ți-a făcut asta.
‎Nu mă așteptam la asta.
‎Îi poți spune „te iubesc” ‎femeii din fața ta?
‎Sentimentele tale sunt pentru Nanako, nu?
‎Experimentul meu a deraiat.
‎E doar o iluzie creată de o neînțelegere!
‎Și totuși,
‎vă alinați unul pe celălalt.
‎Te proiectezi asupra altora ‎și te îmbeți cu sentimentul ăsta.
‎Nu te deranjează?
‎Credeam că nu vrei să mori cu un monstru.
‎Hei.
‎De ce te consumi atât de tare?
‎Ce anume referitor la mine...
‎vrei să negi cu atâta ardoare?
‎Legătura dintre mine și ceilalți…
‎Sunt homunculușii, așa-i?
‎Nu. Când te vei trezi?
‎Apă.
‎Ce?
‎Ești…
‎făcut din apă.
‎La prima vedere, ești invizibil.
‎Dar, când ești agitat,
‎se văd bule.
‎Da. Iată-le acum.
‎Și acolo.
‎Nu! Ți-am zis!
‎E doar o iluzie...
‎În sfârșit te pot vedea.
‎Nu…
‎Ce vrei să spui?
‎Ăsta e...
‎Oh...
‎E tatăl tău.
‎Deci se ascundea acolo?
‎Peștișorul auriu.
‎Animalul lui de companie când eram mic. ‎Singurul lui hobby...
‎Ție îți plăcea peștișorul?
‎De ce mă întrebi asta?
‎Unde e peștișorul acum?
‎Tatăl tău…
‎Tu sau peștișorul de aur?
‎Cine a valorat mai mult pentru el?
‎Oh...
‎Iese.
‎Nu are ochi.
‎Nu poate să vadă.
‎Nu vrea să se uite la tine.
‎„Uită-te la mine.”
‎Vrei să se uite la tine,
‎dar el nu vrea.
‎Nakoshi…
‎Uită-te mai bine la mine!
‎Te rog.
‎Homunculusul a dispărut.
‎Minți!
‎Ajută-mă...
‎Tu ești singurul care...
‎mă poate vedea.
‎În sfârșit, te-am găsit…
‎Trebuie să fii…
‎Trebuie să fii tu…
‎Nu homunculușii sunt problema.
‎Amândoi...
‎voiam doar să fim văzuți.
‎N-am încercat să-l vedem pe celălalt.
‎Când te uiți la celălalt,
‎poți crea lumea.
‎ZIUA A ȘAPTEA
‎Mersi că ai așteptat.
‎Să mergem.
‎Subtitrarea: Ioana Abrahan