Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Když tě tvé děvče
Nechá úplně samotného
A nikdo
Ti nevolá
Nechce se ti brečet?
Ale já jsem tady, miláčku
No tak, breč pro mě
Když jsi úplně sám
Ve svém osamělém pokoji
A není tam nic
Jen vůně jejího parfému
Nechce se ti brečet?
„Už přes měsíc čtu Tolstého,
abych na vás zapůsobil.
Čtu tutéž stránku dokola,
protože vás neustále obdivuji.
Snad si mě jednou všimnete.“
„Měla jste na sobě vínově rudé šaty
a v prvním patře jste četla knihu Fierce Attachments
od Vivian Gornickové.
Lituji jen toho, že jsem se na vás neodvážil promluvit.“
„Uchvátily mě vaše bílá kůže, ústa, boty.
Jsem vysoký, tmavý a nenasytný.
A co vy?“
Co je to tu za mrňouse? Co tady děláš?
Máš pyžama v koši na prádlo?
Ano.
To je ale pohodlný polštář!
Pěkný a nadýchaný.
Kde máš mámu?
Spí. Má v posteli chlapa.
Jak víš, že tady žádný není?
Nikdy jsem žádného neviděl...
Možná se schovává pod postelí!
Ahoj!
Tom, můj syn a Agathe, moje sestra.
A tohle je...
- Raphael. - Gabriel.
Ahoj.
Ahoj, broučku.
Jdu pozdě, bazén otvírám v osm.
Dal bych si zelený čaj.
Kávu nesnáším.
Pardon.
Měj se, zebřičko. Odpoledne tě vyzvednu.
Tak zatím!
- Měj se, Raphaeli. - Gabrieli.
Tak jo...
Menší problém s pamětí.
Jsi tak strašně pomalý!
Bože, ty jsi tak pomalá!
Jsi v pořádku?
Sakra, omlouvám se.
Ona se zbláznila.
Moje malé tajemství je dušená cibule.
Podívej, to je zase ona.
Už ji nemůžu vystát.
Slyšel jsi někdy o konceptu „drobky“?
- „Drobky?“ - Drobky?
Ne, nikdy.
- Jako by ti byl šitý na míru. - Co je to?
Věnuješ holkám pozornost,
dáš jim naději na něco výjimečného, ale vztah nechceš.
Všechno necháš podusit!
Holky, cibule...
Vidíš?
Necháváš si je v záloze...
- Hele! - ...jen pro případ.
Dej mi pokoj! Co ty o tom vůbec víš?
Máš vztah akorát se sendvičem.
Jste tak vulgární, madam.
S tou kapkou omáčky jste i nechutná!
Ne, přestaň!
Zatraceně!
V pohodě?
Vydrž.
Kdy jsi naposled šukala?
Mluv normálně. Nerozumím ti.
No tak, řekni mi pravdu.
Drž hubu!
Na co čekáš?
Na Marka Darcyho?
Nebojíš se, že nepřijde?
- Nebojím. - Ale bojíš.
Bojíš se utrpení, milostných aférek a jednorázovek.
Bojíš se aplikací.
Bojíš se. Nežiješ, schováváš se.
To ne, akorát...
Nechci sex ze seznamky.
Nejsem na počítače. Nechci „lajkovat“ chlápky
nebo poslouchat jak se plíží pryč, aby mě nevzbudili.
Nežiju ve správném století.
- Agathe? - Ano.
Nechte to plynout.
Nevím, jestli dokážu psát mrtvému člověku.
Nikdo vás tu nenutí být.
Chrlíte laciné románky.
Neškodilo by prozkoumat něco jiného.
Musíte být v souladu s dobou, Agathe.
Promiňte.
Přinesla byste mi dámskou verzi?
- Hned to bude. - Díky.
Na náš účet.
Díky.
Vezmi si zelené ponožky. Vyměň si je.
Félix chrápe na gauči!
Už zase?
Vzbuď ho. Řekni mu, ať ti udělá toast.
Smrdí mu nohy!
Já vím, ale je milý.
Hej.
Omlouvám se.
Proč jsi pořád tady?
Hele, Bukowski, co si třeba dát sprchu?
Nepřeháněj to!
Tys to četl? Není to hotové!
- Félixi, to se nedělá. - Klid.
Je to dobré.
Dokonce velmi dobré.
Vážně. Je to trochu divné jako ty, ale...
je to dojemné.
Vůbec to není špatné.
Co se stane dál?
Nevím, jako obvykle.
Je to už několikátý příběh, který jsem začala a nedokážu dokončit.
Musíš. Chci vědět, co bude dál.
Dobře?
Psát anglicky ti svědčí.
Je to fakt dobré.
Tady to je.
To je Rozum a cit.
- Dobře, díky. - Má oblíbená.
Dobrý začátek s Jane Austenovou.
- Děkuju. - Není zač.
Pokud máte další otázky, ptejte se.
Dobře.
Máš Jane Austenovou pro každou příležitost?
Ano.
Kterou bys mi doporučila?
Mansfieldské panství.
- Henry Crawford jsi ty. - Proč?
Je to lhář a svůdník.
Casanova, který se chytí do své vlastní hry, když se zamiluje.
Dobře.
A ty bys byla kdo?
Anna z Anny Elliotové.
Anna Elliotová.
Proč?
Protože je to stará panna,
která zvadla jako květina bez vody.
Nechala si život protéct mezi prsty.
Na starou uschlou kytku hezky voníš.
Dům Jane Austenové
Shakespeare and Company Agathe Robinsonová
Co to je?
Pozvánka z domu Jane Austenové
na dvoutýdenní pobyt pro spisovatele.
Líbily se jim moje první kapitoly?
Sakra, neříkej mi, žes to byl ty!
Potřebovalas kopanec do zadku.
Díky.
Ale nemůžu.
- Proč? - Víš proč.
- Necouvej. - Jak se tam dostanu? Na kole?
Skvělý nápad!
Zavoláme Moně a oslavíme to.
Ne, zapomeň na to. Nepřesvědčíš mě.
Ty jsi ale otravná. Nejradši bych tě kousl.
- Přejete si? - Ano, prosím.
Nemáte první vydání Lawrence Durrella?
- Jsi v pořádku, broučku? - Ano.
- Spal jsi dobře? - Ano.
Kdy začíná ten pobyt?
Tome, chceš jít do zoo?
Ano! Obléknu se.
- Můžu něco říct? - Ne.
Stejně to udělám.
Začíná za tři dny.
Zastoupím tě v knihkupectví.
Takže je to v pohodě.
Chceš prožít život na kole v Paříži
a fňukat o spisovatelském bloku?
Nechte mě být, vy dva! Nemůžu tam jet, jasné?
Nedokážu znovu sednout do auta.
Je to jasné?
Co to sakra děláš?
Co asi? Jím. Mám hlad.
Vážně?
Studené těstoviny ve dvě ráno...
Nemůžeš být jako Durasová?
Pít whisky, brát prášky, něco okázalejšího?
Milé. Díky.
Poslyš...
co to s tebou sakra je?
Vím, že jsi zklamaná, ale ten výlet je na mě moc.
Ty pitomá krávo!
Už mám těch tvých keců po krk.
Od té nehody jsi přestala žít.
Odmítáš se vrátit do Bergeronette.
Co se Tom narodil, musela jsem tam
strávit každé léto sama.
Omlouvám se.
Jsi v pořádku?
Ne, mám záchvat paniky.
Dýchej.
- Nemůžu. - No tak, dýchej.
- Dej mi cigaretu. - Ne, měla jsi problém přestat.
- Dej mi sakra cigáro! - Vydrž, uklidni se.
Tady máš.
Dej mi jednu.
Co to děláš? Přestaň!
Agathe, ty jsi taková otrava.
Promiňte, ve vaší skupině se skrývá
nebezpečný jedinec.
Dej mi pokoj!
Félixi, vážně si myslíš,
že se vyrovnám publikovaným spisovatelům?
Samozřejmě! Jen trpíš syndromem podvodníka.
Netrpím, já podvodnice jsem.
V srdci mám vtipnou sicilskou píseň
Kterou znáš nazpaměť Protože naše životy jsou si podobné
Miluju tě víc Než sopky v Itálii
Vzpomínáš?
Miluju tě po italsku
Srdce mi buší
Mluvím rukama
A když s někým mluvíš Vidím rudě
Když jižní vítr Zní jako hudba
Zpívám s ním Jen pro tebe
Miluju tě po italsku
Ráda vidím moře.
Měl jsi pravdu.
Chybí mi Bergeronette.
Já vím.
Tady máš...
na nervy. Půlku pilulky si vezmi na trajektu
a druhou půlku před spaním.
Bude ti lépe, ano?
Jak víš, že nedostanu anafylaktický šok nebo...
AGATHE ROBINSONOVÁ
To jsem já.
Agathe Robinsonová, to jsem já.
Myslel jsem, že budete starší.
Měl jsem vyzvednout stařenku.
Jsem Oliver Lowe. Odvezu vás.
To je vaše auto?
- Ano. Jo, to je... - Dobře.
Musím vás před něčím varovat.
V autě se necítím vůbec dobře.
Být v autě mě děsí. Je to...
Pardon, najednou se mi točí hlava.
Jste v pořádku?
Moc mě to mrzí.
Ne, v pořádku.
To se stává.
- Mimochodem, pěkné boty. - Díky.
Jo, díky.
Jsem v pohodě.
- Dobře. - Můžeme jet.
Pracujete pro dům Jane Austenové
už dlouho?
Jsem prapraprasynovec Jane Austenové.
Páni.
Jo. Dům Jane Austenové založili moji rodiče,
ale já nejsem součástí fanklubu.
Jen pomáhám, protože můj otec
nedávno přišel o řidičák.
Jasně.
A čím se tedy normálně živíte?
Učím současnou literaturu na King's College.
Omlouvám se.
Učíte literaturu, ale pohrdáte Jane Austenovou?
Jen myslím, že se její práce trochu přeceňuje.
Má omezený rozsah,
když ji porovnáte s Dickensem
nebo Shakespearem.
Víte, v čem je skutečný problém?
V čem?
Před Jane Austenovou
psali všechny ženské postavy výhradně muži.
A buď byly vyobrazeny
jako idealizovaná dokonalost, nebo monstra.
Jane Austenová z nich udělala lidské bytosti, to je vše.
Dokonce i schopné humoru.
Vydržte.
Co se děje?
Nic. Nebojte.
Je to...
Zatracené auto!
Sakra!
Debilní krám.
Vezměte si to.
Prosím?
Vůbec. Nevím, kde jsme.
Rozbilo se nám auto v lese.
Navíc tu trčím
s prapraprasynovcem Jane Austenové.
Ne, je nesnesitelný, fakt arogantní
a strašně nafoukaný.
To jsem ještě nezažila.
Taky jsem mu poblila boty.
Haló? Mono?
Sakra, vybil se mi mobil!
Do prdele.
Kašlu na to.
Mluvím francouzsky.
Do prdele.
Omlouvám se.
Pět let jsem žil s Francouzkou.
Jedno z mých nejhorších rozhodnutí.
A k Francouzkám jste nezdvořilý, protože vás odkopla?
Vy auto opravit neumíte, že ne?
Nemám ponětí.
Máte signál?
Ani čárku.
Dobře.
Je další vesnice daleko?
Asi 30 kilometrů.
Brzy bude tma.
Dobře.
Tak co budeme dělat?
Počkáme.
Jaká je další možnost?
Rozhodneme se, kdo koho sežere, aby přežil.
Dobře.
Proč máte problém s auty?
Měla jsem bouračku s rodiči.
Táta měl mrtvici a ztratil kontrolu nad řízením.
Byli okamžitě mrtví.
Já seděla vzadu a vyvázla se zraněními.
To mě mrzí.
Tak to prostě je.
Jestli je vám zima...
Není to nic moc, ale...
Díky.
Zkuste usnout.
Jo.
Pískáte si francouzskou hymnu?
Ježíši Kriste.
Dům Jane Austenové
- Mockrát díky. - Není zač.
Bavíte se, co?
Trochu.
Vítejte v domě Jane Austenové.
Díky.
Jste neuvěřitelně mladá!
Myslela jsem, že budete mnohem starší.
- Mluvíte francouzsky? - Ano.
Zbožňuju to!
Ten včerejšek mě mrzí.
Můj syn Oliver trvá na tom, že bude jezdit tím starým autem.
Dejte mi kabát.
A je to.
Díky.
Abych byla upřímná, dlouho jsem nejedla
a umírám hlady. Kdybych mohla...
Drahoušku.
Jste na správném místě na pořádnou anglickou snídani.
Můžete psát, kde chcete,
procházet se po pozemku...
A vždy na začátku podzimu
pořádáme ples.
Ples!
A veřejné čtení toho, co máte rozepsané.
Je to veřejné čtení...
povinné?
Ano, drahá, ale je to velmi neformální.
Uvidíte.
Doufám, že tu najdete inspiraci.
Váš agent říkal, že potřebujete klid a ticho
kvůli svému věku.
Můj agent?
To nebyla koupelna!
Berete to hopem.
Byla bych vám vděčná, kdybyste se taky zamkl.
Díky!
Zabíjení je logickým zakončením revolucí.
Ten, kdo ignoruje touhu zabíjet,
může mít podvratné názory,
ale nikdy nebude nic víc než konformista.
Marxistický feminismus, jak vyplývá z přepisů
projevů Clary Zetkinové,
nastoluje otázku manipulace žen,
především jako pracovní a politické síly,
aniž by byly nejdříve považovány za individuální a myslící bytosti.
Napiš mě
Zakryj mě
Spolkni mou tvář
Ztlum můj hlas Slyš můj šepot
Naslouchej mému pláči...
- Asi ti unikla pointa. - Ano.
- A význam. - Nepochopilas to.
Přátelé,
už jsme tu všichni,
můžeme zahájit letošní pobyt pro spisovatele.
Chéryl, Olympie, Sybil,
rád vás tu opět vítám.
A jsme rádi, že k nám letos
zavítal i nováček!
- Vítejte. - Ahoj.
Těší mě, Agathe.
No, v této budově...
bylo napsáno pár
důležitých děl.
Nezapomínejme na zahrady, které jsou moc krásné.
Jsme tu, kdyby cokoliv.
Snad tu najdete inspiraci
a těšíme se na čtení vaší práce.
Jo.
Díky, miláčku.
Počkat. Co to bylo?
Co mu je?
Nevím.
Odmítá jít k doktorovi, ale...
brzy budeme muset čelit faktům.
Našla jste koupelnu?
Ani se nechci dívat na obálku,
kterou jsem... Zničila.
Jde hlavně o načasování.
Kniha ve správný čas, co pro tebe něco znamená...
Když to neuděláš, je to...
Pokračujte, prosím. Je to krásné.
Omlouvám se, já...
Nechtěla jsem vás rušit.
Nevšimla jsem si, že tu někdo je.
Já jsem rušen rád.
Lidé už nemají odvahu. To je taková škoda.
Váš dům je neuvěřitelný.
- Bydlíte tu odjakživa? - Narodil jsem se tu.
Rodiče v důchodu
napadlo, že tu z toho udělají
dům pro spisovatele.
Agathe, jak je možné, že mluvíte tak dobře anglicky?
Můj otec je...
narodil se v Bristolu a mluvil na nás anglicky.
Vlastně mi ho trochu připomínáte.
Kde to sakra jsem?
Proč to nefunguje?
Dům je tamtudy.
Já vím. Díky.
Miluju tě po italsku
Srdce mi buší
Mluvím rukama
A když s někým mluvíš Vidím rudě
Ahoj, co tu děláte?
Co to má sakra být?
Co máte za problém?
Držte se ode mě dál!
Ahoj.
Ležím na posteli a myslím na tebe.
Myslím na to, že když jsme se líbali,
tvůj jazyk v mé puse,
tvůj jazyk v mé...
Oběd!
„Tvůj jazyk v mé...“
Do hajzlu!
To ne!
Do hajzlu.
Dobrou noc, všichni.
- Dobrou. - Dobrou.
Nevím, kdy ses na tu knihu
naposledy podívala pořádně...
Jak vás to napadlo?
Co?
Váš román.
Žena, která se zamiluje do muže, kterého vidí v šálku na saké.
Napadlo mě to u nás v čínské restauraci.
Asi si myslíte, že je to směšné.
Ne. Fascinuje mě to.
Děláte pokroky?
Ano, velké.
Píšu neustále. Je to tu moc inspirující.
Jaký to má smysl?
Tvé vnímání literatury je zatraceně naivní.
Co myslíte, Agathe?
Já?
Myslím, že některé knihy se stanou součástí našich životů.
Vstoupí do našich nejintimnějších niter a...
některé se tam nastěhují navždy.
Pomáhají nám žít,
protože nám odhalují naši pravou povahu.
Jednou někdo řekl: „Literatura je jako sanitka,
která nocí spěchá někoho zachránit.“
To literatura dělat nemá!
Proč ne?
Hlavní poslání autora by
podle mě nemělo být politické.
Myslím, že hlavní poslání
autora je vyprávět dobrý příběh.
Odpusťte, Agathe.
Vaše představa je dojemná.
Ale v 18. století
vydláždilo úsilí filozofů cestu
francouzské revoluci z roku 1789.
V 19. století
měl být román zrcadlem společnosti,
odsouzením sociální nespravedlnosti.
- Jo. - A všichni víme,
jak moc Dickens zuřil kvůli chudobě...
- Já vím. - ...a Virginia Woolfová
- bránila feminismus. - Jo, to je všechno pravda.
Ale já chci říct, že to,
co osobně žádám, ať už jsou to spisovatelé,
malíři nebo hudebníci,
je ta poetická jiskra, která ve skutečnosti neexistuje.
Chci, aby mi literatura připomněla,
že jsem jen člověk,
a pomohla mi pochopit mé obavy, můj smutek
a mé životní problémy...
To je směšné, Olivere.
Musíš se mnou souhlasit, ne?
V historii literatury
dala souhra mezi obrazným a doslovným
vzniknout mnoha definicím
a sémantickým vynálezům, které jsou upřímně...
- Bože, tati! Co to děláš? - Bože, pardon!
Nemůžeš zalévat hosty.
Omluvte mě.
Neuvěřitelné.
Mona není doma. Zanechte zprávu.
Ahoj, to jsem já.
Doufám, že jste oba v pořádku.
Zavolejte mi, až budete moct.
Tome, lama mi plivla přímo do obličeje.
To by se ti moc líbilo.
Chybíte mi. Budu doma za osm dnů.
Mám vás ráda.
Míchaná vejce,
skotské palačinky, lívance, pečené fazole, koláčky.
Přinesla skvělý čerstvý toast.
Dáte si?
- Díky. - Tady to je.
Myslím, že to bude stačit, ne?
Jo. A...
Ano, máme tu domácí džem.
Výborně.
Mohla byste poprosit manžela,
aby hned po ránu přestal recitovat
poezii nahý na zahradě?
Je to velice odpudivé.
Jak máme psát?
Ach, slunce.
Které den za dnem hladí květiny.
Malé květiny, které poeticky...
- Sluníčko... - Tati!
Díky.
A které na druhou stranu...
- Dobrý den. - Zdravím.
Zatraceně.
Máte děti?
To je pro synovce Toma.
Žiju s ním od narození.
Sestra otěhotněla hned po smrti rodičů.
Rozhodli jsme se žít všichni spolu.
- Kolik mu je? - Šest.
Našel jsem staré ilustrované vydání
Podivuhodná cesty Nilse Holgerssona Švédskem.
- Zná to? - Myslím, že ne.
Je to dobrý nápad.
Chcete mít s partnerem...
vlastní děti?
Omlouvám se.
Nic mi do toho není.
Dva roky jsem s nikým nespala.
Sním o šálku na saké a líbám se s nejlepším kamarádem.
Univerzita mě suspendovala za zničení sborovny.
Má partnerka se vyspala s většinou oddělení literatury.
S muži, ženami, se všemi.
Vždy všechno pokazím.
Zlatá palma pro břídily.
Turnerova cena za flákání.
Vrátil jsem se domů, kde se táta prochází polonahý,
nepamatuje si mé jméno...
A neusnu bez prášků.
Ano, jsi moc krásná.
- Moc krásná. - Dobrý den.
Zdravím, Agathe.
Už jsem snídal?
- Nevzpomínám si. - Ano, dnes ráno.
Ale vy jste...
- Jste moc krásná. - Díky.
Napíšu vám báseň.
Nejdřív vás odvedu do vašeho pokoje.
Dobře.
Najdeme vám kalhoty.
Už se o něj postarám.
Dobře.
Díky.
Dobrou noc, Agathe.
Dobrou noc.
Nemáte nové zprávy.
Félix se s vámi nesnažil spojit
a stále jste nenapsala ani řádek.
V tomto domě plýtváte svým
i naším časem.
Zdravím.
Pekla jsem je věky.
Vím, že je máte ráda s kůrčičkou.
To je od vás milé.
Ochutnám.
Děláte pokroky?
Dobře.
Moc dobré.
Co ten váš milostný příběh?
Nemůžu se dočkat, až uslyším vaše čtení.
No, už vás nebudu rušit.
Musím se postarat o Todda.
Neunavuje vás někdy, že děláte všechno?
Wordsworth mluvil o...
„malých, bezejmenných, zapomenutých činech
laskavosti a lásky“
jako o tom, co je v životě nejlepší.
To je krásné.
Miluju, když je tenhle dům plný života.
Všichni spisovatelé, kteří sem přijedou...
Jsou jako rodina, víte?
A vy jste teď její součástí.
Náš Oliver se taky vrátil domů!
Zdá se, že je mu lépe.
Myslím, že je víc...
Nevím.
Uvidíme se později.
„Život je skvělý východ slunce.
Nechápu, proč by smrt neměla být ještě lepší.
Lži, energie, vášeň.
Tolik věcí, které život obdivuje.
Přesto můžeme o vše přijít, pokud si lidstvo nedá pozor.“
Tak jsem se stala odbornicí na Knihu proměn.
A v Šanghaji jsem měla milence.
Co to tu kujete? Můžu hrát taky?
Pojďte.
Co musím udělat?
Vymyslet otázku a napsat ji sem.
Dobře.
„Je do mě Félix zamilovaný?
Báli jsme se posledních pár let
svých pocitů?“
Ne, to jsou dvě.
Musíte vybrat jen jednu.
Dobře.
Hoďte třikrát mincemi.
Tak co?
„Překážka.“ Je tam blok.
Oddělení jinu a jangu.
Musíte najít alternativu.
„Je třeba zvážit záložní plán.
Ve vaší milostné situaci časem
dojde k mnoha zklamáním.“
Mrzí mě to.
Můžeme to zopakovat?
Ne, to nejde.
- No tak. - Ne.
Stejně tyhle věci nesnáším. Jdu si zakouřit.
Haló?
Agathe?
Jsi na rušném místě?
Ano, neslyším. Slyšíš mě?
Ano.
Přišly ti moje zprávy?
Ano. Promiň, že jsem nezavolal zpátky.
Měl jsem spoustu práce v knihkupectví.
Félixi?
Neignoruješ mě ani na mě nezkoušíš „drobky“, že ne?
Hlavně to neznič, jo?
Skoro tě neslyším.
- Cos říkala? - Nic. Opatruj se. Ahoj.
Nic neslyším.
Zdravím.
Měla byste jít s námi.
Koupím vám v hospodě pití.
Nemusíme mluvit, jestli nechcete.
Můžeme se jen opít.
Nepiju alkohol.
Samozřejmě.
Zrovna jsem byla na umělém oplodnění.
Je to můj pátý pokus.
A z těch hormonů je mi strašně.
Dáte mi cigaretu, prosím?
Ahoj, tady jste.
Půjdeme do hospody?
Jo.
Nejdřív se chci vyfiknout.
Musím si nalíčit oči.
Roztekla se mi řasenka.
Sluší vám to.
- Ať světlo lásky září - Ať světlo lásky září
- V tvých očích tak pravdivě - V tvých očích tak pravdivě
- Nech mě ti říkat miláčku - Nech mě ti říkat miláčku
- Miluji tě - Miluji tě
Díky. Díky, dámy.
- Guinnesse? - Ano.
- Dvakrát Guinesse, díky. - Jo.
Dobrá práce.
Už odcházíte?
To záleží. Hrajete šipky?
Ne.
Byl bych radši, kdybys byla při vědomí.
Nemůžeš mě prostě vylízat?
Prosím?
Ahoj.
To jsem já.
Vypadáš příšerně.
Agathe.
To je ale přivítání! Fajn.
Předtím jsem byl na trajektu. Bál jsem se, že to poznáš.
Přijel jsem tě rozptýlit a vzít na ples.
Proč jsi mi neodpověděl na zprávu?
To ale byla zpráva!
Byla boží. Moc děkuju.
Jen jsem to potřeboval zpracovat.
Co jsme se políbili, myslím jen na tebe...
Tenhle nový zvrat událostí mě docela děsí.
Ano?
Dobrý den.
Vaše snídaně, slečno.
Mám ji nechat na stole?
Ne. Nesmysl, kamaráde.
Nechte to na mně. Mockrát děkuji.
Jak že se jmenujete?
- Oliver. - Oliver. Hezké jméno.
Díky, Olivere. Hezký den.
Snídaně pro dva! Není to nádhera?
Promarnili jsme deset let. Už toho nechme.
Polib mě! Chybělas mi.
Jsi v pořádku?
Ne.
Chceš něco přinést?
Ne! Zůstaň, kde jsi.
Tady, oblečte si to.
Dobře.
Tak co jste udělala?
Vyspala se s oběma?
Ne, ani s jedním.
Do postele mě uložil Oliver
a probudil mě Félix.
Bylo to fakt divné, ale...
vůbec ne nepříjemné.
Ulevilo se mi, že tu je.
Ulevilo? Ano.
To není moc vzrušující.
Ano, děkuji.
Dámy.
- Vypadáš nádherně. - Díky.
Jsi v pořádku, drahý?
Točí se mi hlava, Beth. Běžte si zatančit s Félixem.
Jistě. Bude mi potěšením.
Dobrý den.
Hned se vrátím.
Pane.
Jen si vezmu sklenici, pane.
Pardon.
Prosím... Pardon.
Zbláznil se?
Agathe.
Mockrát díky. Díky.
Agathe.
Zdravím.
Můžu... Jste moc dobrý tanečník, pane.
Moc dobrý.
- Můžeme? - Ano.
Díky.
Ne, otoč se!
To nedělej!
Mám citlivé bradavky. Jsi blázen?
Budu tam mít i červené fleky.
- Už to nedělej. - Tak jo, fajn.
- Myslím to vážně. - Chápu!
Uvědomuješ si, že tenhle dům je 300 let starý?
Viděls, jak jsou ty zdi tlusté?
Jo...
Jo, viděl.
Je tu příjemně teplo.
Moc příjemně.
Mám to okno otevřít víc?
Ne, takhle je to v pořádku.
Je tu krásný vánek.
Félixi.
Možná existuje důvod, proč se mezi námi nikdy nic nestalo.
Bylo to tak špatné?
Ne, v tom problém není.
Ale když vedle sebe takhle ležíme,
chci s tebou jen jíst kebab a dívat se na televizi.
Známe se jako své boty.
Takže nám chvíli potrvá...
než se této nové situaci přizpůsobíme.
- To myslíš vážně? - Ano, je to normální.
S tebou jsem konečně našel svůj dvojitý plamen.
To snad ne, Félixi!
Octavia Paze cituješ každé, se kterou se vyspíš.
Mně tyhle kraviny neříkej!
Bylo jasné, že skončíme spolu,
ale my to odmítali vidět.
Takže mít strach je normální.
Z čeho máme mít strach?
No...
Nebojíme se jen, že skončíme sami?
Ne.
Vždy jsem se s tebou chtěl vyspat.
Chceš spát se všemi!
Zbožňuju tě.
Ale necítím...
tu malou nevysvětlitelnou jiskru.
Dobře.
Takže je po všem, co? Ani nám nedáš šanci.
Omlouvám se.
Tak to není.
Dobře.
- Kam jdeš? - Projít se.
- Jdu s tebou. - Ne, půjdu sám.
- Zlobíš se na mě? - Ne.
- Určitě? - Ano.
Dobře.
- Mám zůstat na to čtení? - Rozhodně ne.
S blízkými lidmi je to víc stresující.
- Brzy se uvidíme. - Jo.
„Kde je život, je i naděje.“
To je ale překvapení, sakra!
To tys na mě plivla?
Už odjíždíte?
Neříkejte mi, že je to kvůli vašemu čtení.
Beth...
Omlouvám se.
Lhala jsem vám.
Nic jsem nenapsala, ani slovo.
Nejsem spisovatelka. Musím to přijmout a jít dál.
Drahoušku.
Měla jste nám říct, že se vám nedaří.
Stalo se to tolika lidem před vámi.
První kapitoly vašeho románu se nám moc líbily.
Zeptejte se Olivera.
Řekl, že vaše první kapitoly byly ty nejslibnější,
jaké za poslední roky četl.
Znovu vám děkuji za laskavost.
Nikdy na vás nezapomenu.
Moc mě to mrzí.
O nedělích autobus nejezdí.
Můj bývalý se zabil, když jsem ho podvedla a opustila.
Vím, že jsem nezmáčkla spoušť, ale donutila jsem ho k tomu.
Vzala jsem mu všechno.
Nevím, co jiného říct. Jsem hrozný člověk.
A nevím, jak mám žít dál.
Měls někdy pocit,
že jsi pro něco nebo někoho stvořený?
Že je to jen otázka štěstí
nebo načasování?
Mluvíš o psaní, nebo o svém příteli?
Není to můj přítel.
A mrzí mě, co se stalo.
Mluvila jsem o psaní.
Vždy jsem si hledala výmluvy.
Myslela jsem, že potřebuju dokonalé podmínky pro psaní.
A že musím zažít něco zajímavého,
abych mohla psát, ale...
to jsou všechno kecy.
Aspoň to už vím.
Psaní je jako břečťan...
jako plevel a rostliny. K existenci potřebuje ruiny.
Najdi své ruiny.
Prášky na psaní jsou na lodi. Kdo na ni nastoupí?
Cože?
Nic, zapomeň na to.
Měj se.
Jsi v Bergeronette?
Ano.
Ty klíče bys vážně neměla nechávat pod květináči.
To je první místo, kam se zloději podívají.
To už můžeš nechat dveře otevřené.
Agathe?
- Co je? - Jsi hrozná otrava.
Dobře.
Jsi v pořádku?
No, taky cítím velkou radost
a obrovský smutek.
Já vím, zlatíčko.
Přejde to, uvidíš.
Pamatuješ, co říkával táta?
„Literatura je jediný lék
na poruchu myšlenek a pocitů.“
Ty jeho teorie jsem nikdy nepochopila.
Táta tě těmi svými kecy o literatuře tak trochu drtil.
Nemyslíš, že je načase, abys mu řekla, ať táhne?
Je mrtvý, Mono.
O důvod víc.
Milý Olivere,
díky za tvé tipy na zahradničení.
Našla jsem své ruiny.
- Čau! - Všichni v pořádku?
Dobře.
Penetrace je extrémně bolestivá...
To je Lví král?
S dovolením, promiň. Díky.
Přišel ti dopis. Je na lednici.
Chlupy na špičce samčího penisu
jsou tvrdé jako trny,
ale k vyvolání ovulace u samice jsou nezbytné.
- Tak co? - Od koho je?
Od anglického vydavatele. Moc se mu líbil můj román.
To je fantastické!
Hlavu vzhůru! Neumři samou radostí.
Usměj se!
Blahopřeju, ty stará krávo!
„Agathe,
marně jsem bojoval.
Tohle nepůjde.
Mé city se nedají potlačit.
Musíte mi dovolit vám říct,
jak vášnivě vás obdivuji a miluji.“
Na zrcadle je citát Jane Austenové.
Dobře.
S mým jménem!
Výborně.
Kdo takhle blbě vtipkoval?
Na mě se nedívej! Jak to mám vědět?
Jsi divná.
Díky.
A poslední básní dnešního večera
je Stezka od Jacka Hirschmana.
„Stezka.
Jdi ke svému zlomenému srdci.
Pokud si myslíš, že žádné nemáš, sežeň si ho.
Abys ho sehnal, buď upřímný.
Nauč se upřímnosti záměru tím,
že necháš vstoupit život, protože opaku
se vážně neubráníš.
I když se snažíš uniknout,
nech se vzít a roztrhnout
jako odeslaný dopis,
jako věta v něm, na kterou jsi čekal
celý život,
i když jsi pro to nic neudělal.
Nech se vyslat nahoru.
Nech se zlomit, srdce.
Zlomené srdce
je začátkem skutečného přijetí.
Ucho pokory
poslouchá za branami.
Sleduj, jak se otevírají.
Pociť, jak se ti ruce opírají o boky
a tvá ústa se otevírají jako děloha, která poprvé
rodí hlas.
Zpívej a toč se z radosti, že jsi
extaticky...
jednoduchý.
Napiš báseň.“
Výborně!
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová