Downloaded from YTS.MX
Rođen sam noći listopada 1940.,
kada vjerujem da su nas Nacisti i dalje napadali
Official YIFY movies site: YTS.MX
predvođeni Madolfom Hitlumom.
Ubrzo smo pobijedili. U svakom slučaju, nisu me sredili.
Hoćemo Beatlese!
Liverpool je bio prilično turobno mjesto, turobno i usamljeno.
S crnim zgradama i tim…
na neki način vrlo melankolično.
Bila je to neka biblijska turobnost.
Znate na što mislim?
Mislim, te oluje i te osovine koje probijaju i…
more koje udara u lukobran.
Fanovi rocka u Liverpoolu imali su sreću
jer su imali usluge Cunard Yanksa.
Tako su zvali ljude koji su radili na brodovima,
koji su plovili između Liverpoola i New Yorka.
A ti bi pomorci donijeli ploče iz New Yorka.
Tako su ljudi na području Liverpoola
čuli ploče Chucka Berryja i druge blues te R&B ploče.
Kad sam bio dijete, bio sam fan Elvisa Presleya
Little Richarda i Chucka Berryja.
Do tad se sve u rock-and-rollu
svodilo na to da si crn, siromašan, iz ruralnog juga,
ili koje god sirotinjske gradske četvrti.
A bijelci su bili kamiondžije poput Elvisa.
Pa rock-and-roll, kad je to krenulo?
Mislim na kada su komadi primijetili
da je to nešto jako, moćno i prekrasno.
Julia, majka Johna Lennona, bila je veliki rock-and-roll fan
i puštala mu je zabranjene pjesme poput: „I Put a Spell on You”
od „Screamin' Jay” Hawkinsa.
Pa kad je osnovao svoju grupu,
bila je to zanimljiva kombinacija skifflea,
što je tada bilo u modi, kao Lonnie Donegan,
i rhythm-and-blues materijala iz SAD-a.
Mislim, Beatles su ti koji su nam otvorili vrata…
za crnačku glazbu u šezdesetim. Mislim da je bez njih ne bismo čuli.
Snimali su puno pjesama Smokeya Robinsona,
i doveli ga u vidokrug, te mnogo dugujemo tome.
John je doista volio crnačku glazbu, kao pravi glazbenik.
Mislim da to nije gledao kroz boju,
već kao ono što jest, ako znate što mislim.
Na onoj slavnoj seoskoj fešti u Wooltonu 1957. godine,
Ivan Vaughan je predstavio Paula McCartneya Johnu Lennonu,
bio je zajednički prijatelj.
I Paul je impresionirao Johna
jer je znao tekst pjesme „Twenty Flight Rock” Eddieja Cochrana.
Ljudi misle da su se upoznali, i onda postali slavni,
ali naravno, prošlo je pet godina napornog rada do pjesme „Let Me Do”.
I nekoliko ljudi je došlo i otišlo, ali George Harrison je došao
jer je bio Paulov prijatelj iz škole,
i na audiciji za Johna svirao je pjesmu „Raunchy”.
I naravno, Ringo je posljednji došao
jer je, slavno, prije toga bio Pete Best.
I naravno, u Hamburgu, bio je Stu Sutcliffe,
Johnov veliki prijatelj koji je umro.
Dakle, bilo je još nekoliko ljudi koji su mogli biti Beatlesi,
ili koji su to kratko i bili.
Ali kad je „Love Me Do” izašla,
te četiri osobe su činile Beatlese.
Kad sam otišla na fakultet, bilo je fantastično, apsolutno divno.
Odlično sam se integrirala…
nakon dvije godine, trebalo je dvije godine.
John je bio buntovnik, individualac i jako zagonetan.
Nisam mu mogla odoljeti.
Znala sam da postoje obični tipovi.
Zapravo, tad sam izlazila s jednim takvim, dosadnim čovjekom.
Neka vrsta skoro planiranog braka,
građevinska založna društva i štednja za brak.
John me je jednostavno izdigao od svega toga,
i uzbuđenje fakulteta, upoznavanja individualaca,
novi ljudi, odrastanje.
A John je… bio je broj jedan za mene.
On je bio najneobičniji lik kog sam ikad upoznala.
I obožavala sam ga zbog toga.
Tko je napravio prvi potez?
Je li žena morala loviti ili je on zaprosio?
Pa, ja kažem da žena ganja muškarca dok je on na kraju ne uhvati,
ali pretpostavljam da je na neki način bila slična situacija.
Kad me John prvi put sreo, prošla sam cijelu paletu
mijenjanja frizura, puštanja kose, farbanja u crveno
i Bog zna koliko još boja.
Kad sam upoznala Johna, utjecao je na mene
jer je volio… volio je francuske filmske zvijezde.
Volio je naglasak, tajanstvenost
Brigitte Bardot, ne običnu curu iz Liverpoola.
Najbliže što sam prišla tome je da sam pustila kosu.
Pa sam polako prešla iz crvenokose u plavušu.
I tako sam postala najsličnija Brigitte Bardot što sam mogla za Johna.
I uske suknje i crne čarape i te stvari.
Izbacili su me s fakulteta, uvijek su me zbog toga izbacivali.
I iako sam sve vrijeme bio svoj,
učio sam sve do kraja, pa ne kažem
da sam bio kompromitiran.
Kompromitiraš se ne razbijajući sve što ti se ne sviđa
kad ti se razbija.
Kompromisi su u tebi samom.
Mislim da vas jedno nisu pitali,
vjerojatno jesu, ne znam, zašto se zovete The Beatles?
Zašto ne?
Jeste li imali još neko ime?
To je ime John smislio.
-Je li John to smislio? -O, jest.
Tko je to smislio?
-John je to smislio. -John.
John je to smislio.
Na album Please Please Me,
uključili su neke od njihovih rhythm-and-blues favorita.
A neke od njih izvodili su uživo
jer kao što svi znaju, svirali su satima po nastupu.
Jedna od najpoznatijih je „Twist and Shout”
jer su to snimili u posljednjih deset minuta sesije.
Johnov glas je snimljen nakon cjelodnevnog pjevanja,
ali dao je sve od sebe, a rezultat je taj
vokal na rubu…
što je zapravo jedan od rijetkih slučajeva kada je pjesma Isley Brothersa poboljšana.
Efekt u pjesmi Isley Brothersa,
-„Twist and Shout”… -Da.
ubacili smo u sve. „From Me To You” i sve to.
Fanovi su pola karata kupili putem pošte.
A onda je 5000 čekalo u redu.
Neki od njih dvije noći, u nadi da će dobiti prsten.
Menadžer provjerava da je svaki član osoblja spreman
za najveću noć u godini.
Sposoban nositi se s odzivom publike,
„ovdje, tamo, svugdje” od Beatlesa.
Dečki novinarima pokazuju najnovije darove.
Prirodna je, ova nevjerojatna četvorka, frcaju zabavom.
Iz zabave izvlače onoliko koliko obožavatelji dobivaju od njih.
Kada dođu u vaš grad,
pa, neće vam trebati dodatna pozivnica, bit će te tamo.
Kako je bilo kad je sve krenulo?
Mislim da je negdje upotrebljena riječ,
da ste o najboljim trenucima upotrijebili riječ „radost”.
To je vrlo snažna riječ, „radost”, bilo je tako zabavno?
O, da, rekao je osvrćući se na filmove iz najranijih dana,
bilo je to tako veliko iskustvo, radost tog iskustva,
i nitko, vrlo je malo ljudi već prošlo kroz to.
I cijenilo to. Biti u središtu bilo je zastrašujuće.
Jednostavno nadmoćno.
Nismo imali vremena razmišljati hoće li prestati ili se nastaviti.
To je samo… to je samo bilo nešto što se nastavljalo,
i postajalo sve bolje i bolje i sve veće i veće.
A kad ste u središtu toga, onda vas to jednostavno ponese.
Bilo ih je lako producirati? Kakvi su bili?
Bili su disciplinirani u studiju ili su se zafrkavali?
Ne znam za početak.
Morali su biti poslušni na početku, i…
Ne, nisu se baš zafrkavali, uvijek su bili vrlo predani.
Naravno, zabavljali smo se, ne znači da se ne bismo malo opustili.
Flangiranje je jedna od onih glupih riječi
koje sam uvijek koristio.
Kad… kad je John Lennon čuo dupliranje
koje smo napravili, automatsko dupliranje, ili drugo umjetno,
koje smo uspjeli osmisliti u studiju Abbey Road,
pitao me što je to.
Rekao sam: „Pa, to je malo komplicirano, Johne, ne bi razumio,
ali sve je napravljeno pomoću flangiranja.”
A to su gluposti, pogledao me je za trenutak,
a zatim se nasmijao.
I nakon toga, kad smo to radili, on je to nazivao flangiranjem,
i dalje se taj termin koristi u snimanju.
Ako nešto flangiraš, znaš što radiš s tim.
A to je bila samo jedna od tih riječi.
Tko je onda glavni?
Kad imate bend veliki poput Beatlesa,
tko je glavni na snimanju?
Vi ili Beatlesi?
Ono što se zapravo dogodilo bilo je…
Promijenilo se. Na početku bih rekao: „Učinit ćemo ovo,
i bit ćemo ovoliko dugo, ovako počinje i slično.”
No tijekom prvih godinu dana to se promijenilo jer su postigli veliki uspjeh,
i vrlo brzo su učili. Mislim, dok trepnete.
Naučili su sve o studijima, i o pisanju pjesama,
Išli diljem svijeta.
Nakon toga, glavna je bila ona osoba
koja je u to vrijeme napisala pjesmu.
Jako malo pjesama napisali su zajedno.
Uvijek u ranim danima.
Uvijek je postojala konkurencija, to je bila velika stvar kod njih.
Prijateljsko natjecanje.
Uvijek su pokušavali biti bolji od drugog tipa.
Ti divni dani, rollercoaster Beatlemanije,
ako biste morali izdvojiti jednu stvar, što je bilo najbolje?
Pretpostavljam, prvo putovanje u Ameriku,
kad mi je bilo dopušteno poći s njima.
Ali uvijek sam bila u pozadini, i uvijek zaštićena.
Doživjeti to, taj zvuk kad smo stigli u Ameriku
u zračnu luku, mislili smo da su to mlaznice.
Buka dok smo izlazili iz aviona,
silno vrištanje i vika.
Mislili smo da je još jedan mlažnjak pored kad smo izašli.
Ta vjerodostojna buka tisuća i tisuća obožavatelja.
To je tako teško opisati.
Beatlesi su najbolji!
Kako ćemo onda ući?
Bok, svima.
Volio bih ići.
Bok, cure.
Što je bilo najgore u životu,
u to vrijeme?
Nedostatak prostora, osjećaj zatvorenosti.
Činjenica da niste mogli izaći sami.
Niste mogli šetati ruku pod ruku pored rijeke,
bez da vas stalno…
Konstantno su nas opsjedali obožavatelji…
novinari, fanovi.
O, halo, da? Koga tražite? Brzo, glasnije.
Dobre vijesti?
Konstantno.
Kao pop zvijezda, naravno, u to vrijeme,
John Lennon nije trebao biti oženjen, zar ne?
O, ne, to je bila katastrofa.
Mislim, što se fanova tiče, definitivno nije trebao biti oženjen.
Supruga je uživala u pogledu?
Bila je oduševljena, tko? Tko? Tko?
Nemojte im reći da je oženjen.
O, žao mi je. Da, žao mi je.
Koliko dugo je to bila tajna?
Otprilike 12 mjeseci, možda 18.
Tijekom perioda kad sam bila trudna, sve je bilo tiho.
Jeste li zbog toga osjećali ogorčenje?
Ne baš, ne baš, ne.
Opet, možda sam trebala. Kad se osvrnem, trebala sam.
Trebala sam biti drugačija osoba
tijekom tog vremena, ali nisam.
U to vrijeme, bila sam… bila sam zabrinuta zbog dolaska djeteta.
Bila sam sretna što smo vjenčani.
I bilo mi je drago ne isticati se radi dečkiju.
Brian je mislio da će to biti najbolje.
Bilo mi je drago složiti se s tim.
Jeste li se ikad osjetili kao Brianova suparnica
ili da je Brian vaš suparnik?
Nisam se osjećala kao Brianova suparnica, možda je on to tako vidio,
vidio me kao suparnicu jer je doista jako volio Johna.
John i ja bili smo jako bliski i čvrsto povezani.
Izlazili smo zajedno tri godine prije nego što smo se vjenčali.
I prilično dobro smo se razumjeli.
Veselite se danu kada vas dočeka,
kao što bi običnog izvođača, određena količina obožavatelja tamo.
Ništa poput 7000 danas.
Je li tamo bilo 7000?
Pa, stići će do 7000.
-Ne znam točno. -Ne bih znao.
Hoćemo Beatlese!
Hoćemo Beatlese! Hoćemo Beatlese! Hoćemo Beatlese! Hoćemo Beatlese!
To je veći New York, ali bili su izvan hotela,
pa ih je puno ušlo, i…
naći ćete ih na čudnim… u kupaonicama, stvari su se zahuktale.
Hotel New York ipak je bio nešto viši,
to je bilo nekako… Bio je to veliki neboder.
Hoćemo Beatlese! Hoćemo Beatlese!
Škola se doslovno sjatila na Penn Station.
Tisuću i petsto mladih koji vrište
čekali su svoje heroje, Beatlese.
Policijski veteran nazvao je rulju veselom,
ali potencijalno opasnom.
Ali to nije spriječilo ni obožavatelje
ili prema policiji, ni publicitet namijenjen Beatlesima
koji su navodno osigurali autobuse za dovoženje fanova do Plaze.
Policijske kordone u jednom su trenutku razbili skoro histerični tinejdžeri.
Jedna je djevojka zgažena i odvedena u bolnicu Roosevelt,
gdje je rečeno da nije ozbiljno ozlijeđena.
Druga se djevojka onesvijestila u rulji.
Prijatelji su je oživjeli.
Odbila je liječničku pomoć, i vratila se okršaju.
Konačno, policija je pomoću zvučnika rekla tinejdžerima
da će Beatlesi ići ravno od Penn Stationa do Carnegie Halla.
Nakon što ih izvučemo.
Želimo izaći na ulicu kad god možemo.
-Vi, dečki, upozorite ih. -Da, da.
Dečki, čekajte malo.
U redu.
Teško da su otmjeni kao dizala u Plazi.
O, to je vrlo, vrlo povoljno. Hej, pogledajte to. Snimite to.
Mislim da barem polovica publike može čuti što sviramo.
Mislim, ja ne čujem što dečki sviraju, ali znam što ja sviram.
Da zastanu i poslušaju nas, bili bismo gotovi.
Ne, to je samo šala. Samo šala.
John Lennon dao je sasvim običan, respektabilan intervju
Evening Standardu u kojem je rekao novinarki,
Maureen Cleave, da je fenomen Beatlesa u Americi
dostigao takvu veličinu da su sad popularniji od Isusa.
To nije bilo zamišljeno kao komentar na religiju, kao komentar na Isusa.
To je bilo zamišljeno kao komentar o društvenom fenomenu
poznatijem kao Beatlemanija.
A, posebno, kod mladih u Americi.
Njegova je poanta bila… da više mladih ljudi provodi vrijeme
slušajući i razmišljajući o Beatlesima
nego o Isusu Kristu.
Recite mi, otkud ta burna reakcija na ono što je John Lennon rekao.
Pa, ne bih baš nazvao to što sam učinio burnom reakcijom.
Međutim…
Beatlesi su dugo mogli,
zbog njihove ogromne popularnosti diljem svijeta,
osobito kod mlađe populacije, reći
što god su htjeli bez obzira na promišljenost ili zrelost
ili mudrost toga.
I nitko ih još nije izazvao u velikoj mjeri,
tamo gdje se računa, gdje to mogu osjetiti.
Nije li to bio ovakav izazov?
Nije li to bio ozbiljan članak koji je Lennona pitao što misli?
Nije li samo bio iskren?
S njim se nikad ne zna.
Njegovi odgovori su tako neozbiljni, a njegov stav tako bizaran.
Često ne znate je li iskren ili nije.
A iskrenost je relativna stvar ozbiljnosti trenutka
ili raspoloženja osobe.
Bilo bi isto da se američka grupa, poput mene,
ili američka pjevačka skupina, pobunila protiv Kraljice.
Prekoravala je i rekla tko je treba,
da je na odlasku, da je sustav gdje imate kralja i kraljicu
smiješan, da se smanjuje i da će na kraju izblijedjeti.
Ljudi iz Birminghama podržali su zabranu Tommyja Charlesa
za ploče Beatlesa i u Biblijskom pojasu, 40-ak drugih radio postaja
ga je slijedilo.
Zabrinut da bi se ekstremno desne skupine mogle pokušati uključiti,
Charles je otkazao planove za Beatles lomaču.
Mnogi su tinejdžeri ipak poslali svoje ploče i suvenire
na Waky Radio.
Rekli su nam da se riješimo Beatlesa, zabranimo ploče, spalimo ih,
ili učinimo nešto s njima, a mi smo, naravno,
postupili prema vlastitom uvjerenju, ali su nas ljudi podržali,
osobito mlađi ljudi ovog kraja.
Hoćete li ikada više puštati ploče Beatlesa?
Brian Epstein je želio znati kada ćemo skinuti zabranu
zbog… izgleda da su svi čekali
da napravimo potez, i htjeli su znati koliko je potrebno,
a ja sam rekao da nemam cijenu.
Ne čekam da to Beatlesi učine. Jednostavno ne znam.
Želio sam… želim da promjene moje mišljenje o njima.
Želim vidjeti…
Ne znam. Valjda želim vidjeti kako je odrastao.
Ako je uzrujan i zbilja to misli,
žao mi je što sam to rekao i zbog te poruke.
Ali ja nisam mislio ništa loše,
niti je to nekakva antireligijska stvar ili slično.
Ne mogu više ništa reći o tome.
Nema se ništa drugo reći.
Nema više riječi.
Linda, vi ste voditeljica ove trgovine ploča,
koliko ste ploča Beatlesa prodavali prije ove svađe?
O, poprilično.
A otad?
Prodaja im je znatno pala jer…
Možda jedna ploča dnevno, jedna tjedno.
Trgovina nije razmišljala o zabrani ploča Beatlesa?
Ne, ne. Naravno da ne. Promoviramo sve što se prodaje.
Mislim da su The Beatles stvarno talentirana grupa,
no mislim da moraju paziti što govore
jer su u takvom položaju da ima puno tinejdžera
koji ih vide kao nešto jako veliko,
a kada govore takve stvari,
neki će tinejdžeri povjerovati u sve što im se kaže.
Spaljujete svoje ploče Beatlesa?
Da, gospodine, spalio sam ih.
-Samo ste ih spalili? -Već sam ih spalio.
Kako ste to učinili, mislim, gdje, kako?
Pa, na nedjeljnoj školi na MYF-u, imali smo program
o Beatlesima, i večerali smo na MYF-u,
to je bilo u našem dvorištu.
Nakon što smo skuhali hotdogove, samo sam tamo stavio svoje ploče.
Ono što je John Lennon rekao doista nije imalo utjecaja na mene
jer ja mislim svojom glavom,
i zasigurno nema usporedbe između Isusa Krista i Johna Lennona,
jer mislim da Krist nije došao da bi bio popularan.
Zapravo, on je bio jedan od najnepopularnijih ljudi
koji su ikada živjeli.
Mislim da su većina ljudi kršćani i vjeruju u Boga,
i jednostavno, nisam navikla na takve stvari.
-Mislite da je to prilično šokantno? -Nego što.
Mislim da se nisu uspoređivali s Isusom.
Mislim da su oplakivali činjenicu da tinejdžeri
više vole rock-and-roll od kršćanstva.
Disk džokej, Tommy Charles, koji je započeo ovu svađu,
rekao je da neće puštati vaše ploče dok malo ne odrastete.
Što mislite o tome?
Pa, nemam ništa protiv ako ih nikad više ne pusti.
Vidjet ćete da je to problem.
Izgleda da svi misle kad čuju ili govore ovakve stvari
da smo tako djetinjasti, ne možete govoriti takve stvari,
osim ako još uvijek niste dijete.
Da je on odrasla osoba, ne bi to učinio,
jer je to učinio samo da bi oni prestali.
Mislite da su se Amerikanci namjerili na vas, da se sve pretvara
u neku vrsta lova na vještice?
Nije važno ako se ljudima ne sviđaju naše ploče,
ili kako izgledamo,
ili što govorimo. Imaju nas pravo ne voljeti.
I mi imamo pravo da nemamo ništa s njima ako to ne želimo.
Ili da ih ne uvažavamo. Svi imamo svoja prava.
Na dva nastupa u Koloseumu,
Beatlesi su se nadali publici od 26 000 ljudi.
Ali kako su fanovi počeli pristizati,
bilo je jasno da prvi nastup nije rasprodan.
Samo nekoliko dana prije, religijske skupine u gradu
odlučile su održati evanđelistički skup istog dana
da bi pokazale da kršćanstvo nije bila potrošena snaga.
BEATLESI, IDITE KUĆI
Izvan Koloseuma, ova mala grupa demonstranata
bila je jedini vidljivi znak prosvjeda.
Na presici Beatlesa pitanja su bila prijateljska.
Ti mladi ljudi bili su dužnosnici kluba obožavatelja
i reporteri školskih časopisa.
Jedini čovjek koji je pokrenuo vjersko pitanje bio je ušutkan.
Svejedno, Beatlesi su bili zabrinuti zbog nastupa u Memphisu.
Tamo bi, ako bi igdje trebalo,
grupi trebala zaštita od vjerskih fanatika.
Hvala Bogu, Isusu, koji je popularan kod mene jer me spasio prije 31 g.
Djeci smo značili više od Isusa ili religije u to vrijeme.
Nisam to umanjivao ili kritizirao. Samo sam to rekao.
Ne kažem da smo bolji ili veći ili da se uspoređujemo
s Isusom Kristom kao osobom ili Bogom, što god bio.
Samo sam rekao ono što jesam i bilo je pogrešno,
ili je bilo pogrešno shvaćeno, a sad je sve ovo.
John je duboko zabrinut i žali što su se ljudi s određenim vjerskim uvjerenjima
na bilo koji način uvrijedili.
Brian Epstein, želio je da se Beatlesi obrate što većem broju ljudi,
što je značilo da moraju biti univerzalno… prikladni.
Nisu namjeravali podijeliti svoju publiku zauzimajući stav o svakom problemu…
u tom nevjerojatno eksplozivnom desetljeću.
Jedan od vas, vjerujem da je to bio George, zar ne?
Rekao je da ne možete komentirati Vijetnam ovdje, ali biste mogli u Engleskoj,
možete li to malo razjasniti?
Nisam to rekao.
-Možda je neki od nas to rekao… -Ja sam.
Pa, znate za to, svejedno, mislim…
mogli bismo reći u Engleskoj nešto kao što je John rekao za religiju
i ne bi bilo toliko pogrešno protumačeno
kao što je to slučaj ovdje. Znate, tako je.
-Ali bilo je… -Samo iznova ponavljaj.
-Smislili bi to. -Stvar je u tome što,
mislim da možeš reći takve stvari u Engleskoj,
a ljudi će te malo bolje poslušati nego ovdje u Americi,
jer će u Americi netko to izvući iz konteksta
i upotrijebiti ga protiv tebe.
Nemajući nikakve skrupule u vezi toga.
Ne znam, vjerojatno ću se osramotiti s tim, ali…
-Ti ćeš objašnjavati sljedeće. -Da, znam.
Pa ovdje je jednostavno divno.
Paul je komentirao da im je…
rečeno da ne smiju govoriti o Vijetnamskom ratu.
Jer je to bio događaj koji je podijelio Ameriku.
No čak i tako, male poruke nisu mogle
ne proći, kao u pjesmi „Revolution”, Johnovoj pjesmi.
No općenito, Brian je doista uspio.
Vjerojatno biste mogli reći da je „Revolucija” bila znak da je Brian mrtav
jer je izašla godinu nakon Brianove smrti.
PRINC POPA KOJI JE STVORIO BEATLESE MRTAV U 32.
Gubitak Briana bio je vrlo presudan trenutak.
Mislim da je to zaista sve uzrujalo
i bacilo u različite smjerove.
I onda, naravno, kad je došla Yoko,
to je bio još jedan veliki slom u cijeloj situaciji.
Ali nisam mogla promijeniti tijek sudbine.
Nisam mogla promijeniti tijek Johnove sudbine.
Bila je to teška bitka jer je u to vrijeme
John uzimao mnogo droge, pa u tom razdoblju nisam razgovarala
s razumnom osobom.
Zatim dolazi Yoko…
i nudi mu potpuno novo područje,
jer njeno područje nije bila popularna glazba.
Bio je fasciniran idejom performansa i konceptualne umjetnosti,
a… ona ga je odvela na mjesta
kamo inače ne bi otišao.
U umjetnosti obično umjetnici daju neki objekt, napravljeni objekt i kažu:
ovo je umjetnost.
Ali umjesto toga, umjetnost postoji u mislima ljudi,
pa ne vjerujemo samo u to da nešto napravimo i dovršimo,
i damo ljudima, već volimo da ljudi sudjeluju,
i da su, na neki način, svi dijelovi nedovršeni.
-I ljudi ih moraju dovršiti. -Sada imamo… ono što imamo ovdje,
pokazivali ste to, objašnjavali, Yoko.
Da.
Recite nam nešto o tome, to je što? Slomljena šalica.
To je samo primjer.
Ali to bi trebala biti skulptura i to je slomljena šalica,
nedovršena skulptura koju bi napravili ljudi,
postupno je sastavljajući u šalicu.
Što… Je li skulptura tada razbijena šalica
ili način na koji je ljudi sastavljaju ljepilom?
Pa, stvar je u tome što
skulptura ili umjetnost ne postoje, to je…
to je samo riječ.
Umjetnost je u svemu.
I svi smo mi umjetnost. Umjetnost je samo oznaka poput novinarske.
Ali umjetnici vjeruju u to, a skulptura može biti bilo što.
Skulptura smo i mi koji sjedimo ovdje?
To se događa. Mi smo ovdje.
-Mislim da to nije umjetnost. -To je umjetnost.
Ako to date djetetu, ono ne bi imalo nikakvu unaprijed stvorenu predodžbu,
pa ne biste morali reći da je to skulptura ili ovo razbijena šalica.
Rekao bi imaš to, ima ljepila, što radiš? Zalijepiš ga.
To je poput vašeg pitanja, možete reći
da je to samo proces umjetnosti ili proces stvari,
a sve je samo proces.
Uvijek sam sanjao da upoznam umjetnicu.
Onda bih se zaljubio u sve to, čak i iz umjetničke škole.
A onda smo se sreli, razgovarali, i tada sam znao…
Shvatio sam da ona zna sve što i ja, vjerojatno i više,
i to je dolazilo iz ženske glave.
I to me je jednostavno iznenadilo.
Osjećala sam se odlično u Londonu, obavljala sam svoje poslove.
Bila sam iznenađena
da je u Engleskoj postojalo nevjerojatno, svojevrsno pjesničko društvo,
bila sam totalno impresionirana, a i osjećala sam se dijelom njega.
Gotovo je postojala neka vrsta empatije, ali…
Mislim da je John prvi kog sam upoznala da mi je bio zgodan.
Ajme, bio je jako zgodan.
Ona je došla na sastanak,
a ja sam imao nekakav mali studio
koji se sastojao od puno magnetofona.
Snimili smo dvije verzije i pokazivao sam joj
sve moje različite snimke.
I sve to, mislio sam da je ovo super, i htio sam snimiti…
a ona je…
i jesmo, snimali smo cijelu noć, a ujutro,
vodili smo ljubav dok je Sunce izlazilo.
John je taj koji je imao reputaciju
mislećeg Beatlesa.
Dakle, onda ne čudi kad ode u umjetničku galeriju,
te se popne i pogleda tu riječ na stropu koja je „da”.
Imala je izložbu u toj galeriji.
Poznavao sam momka koji ju je vodio,
bilo je previše neugodno kao član Beatlesa
ići u trgovinu, a kamoli u galeriju,
jer odmah želiš kupiti nešto.
Ovo je još jedna mrtvačnica, poput taksija i sve ćete kupiti.
Tu opsesiju umjetnošću vučem još iz umjetničke škole,
baš poput stava o umjetnosti takozvanog umjetnika.
U svakom slučaju, konačno sam došao na tu izložbu,
a ona je postavila sve te stvari, čekiće, čavle,
a na onom satu tamo stetoskop, da ga možete poslušati.
I u početku sam reagirao kao, kao budala.
Poput onih koji se pitaju čemu to.
Pomislio sam da me neće prevariti s tim smećem.
Dakle, bile su te ljestve i neka stvar na stropu. Popeo sam se na ljestve,
a na stropu je pisalo: „da”.
-Vidiš… -Pa sam pomislio,
tad sam se složio, u redu je.
Mislim, to su kao one šale dok ti gledaš ovdje, pišaš
u svoje hlače.
Sve je to nekako povezano. Ljudi se oduševljavaju time
u toaletu, ali ako to staviš u sobu,
to ih uzrujava jer imaju unaprijed stvorene predodžbe
o tome gdje bi te poruke trebale biti.
Pisalo je: „Da.”
A da je pisalo „ne”, ja bih nastavio sa svojim unaprijed stvorenim predodžbama
o umjetnosti i umjetnicima, o tome kakvi su.
Ali pisalo je „da” i to je bilo dovoljno. A onda je došla,
i rekla, nije znala tko sam, rekla je:
„Želiš li zabiti čavao u to? To dođe pet šilinga.”
Pa sam rekao…
-Neće stvarno reći. -Nisam imao novac kod sebe,
pa sam rekao da ću imati vlastito zamišljeno zabijanje.
Dat ću ti zamišljenih pet šilinga, složila se.
Ona je to prihvatila na isti način na koji mi prihvaćamo njen rad.
Prihvatio sam njezin rad, a tako smo se zapravo upoznali.
Njegovu umjetnost nisam smatrala privlačnom.
Mislim da je početna privlačnost bila to što je bio vrlo privlačan čovjek.
Bio je izuzetno privlačan.
No poanta je da je to njezin film, objasnit ću što mislim o tome.
Bitno je da je to portret.
Pomislio sam da su Renoir ili bilo tko od tih ljudi naslikali portret
samo nečijeg lica koje se nikad ne miče i samo visi na zidu, prihvaćate to.
Zato što su ljudi navikli na to, ali ovo je portret na filmu.
Dozvoli mi da to kažem, dušo.
Dakle, snimljeno je tri minute filma,
razvučeno na sat vremena, sat vremena, vrlo usporeno.
Za sat vremena, za tri minute,
puno se toga događa na nečijem licu, bilo čijem licu.
Događaju se nevjerojatne stvari, puno pokreta
za koje ne znate da se događaju, a u ovome,
imate tri minute pod mikroskopom
pregledati nečije lice. Svoje.
Ne da vam se sjediti tamo sat vremena i gledati si lice.
Događaju se nevjerojatne stvari, cijela glava mijenja oblik,
nos vam se miče, svaki dio vas se stalno kreće,
što je poznato, ali niste svjesni toga u svakodnevnom životu.
Ali u njenom filmu to možete vidjeti.
A kad smo to pokazali njezinoj kćeri, samo je rekla: „O, vidi, nos mu se miče.”
-John ima smiješan nos i miče se. -Sve to.
Otišla je nekom drugom:
„Film o licu, sat vremena? Da, svakako.”
Već 30 godina borim se s mržnjom prema Yoko Ono.
Pokušala sam to preboljeti.
Mislila sam da će ubojstvo Johna Lennona pomoći, nije.
Toliko stvari zamjeram Yoko Ono.
Broj jedan je što je lišila Johna Lennona
njegovog briljantnog smisla za britanski humor, nadrealističko pisanje
i šaljivost,
koja je dolazila od Lewisa Carrolla preko Oscara Wildea.
Yoko je mislila da je to glupo. Nikad to nije razumjela.
Johnu je nametnula svojevrsni moralizam, političku korektnost
što je… što je stvarno uništilo njegovu originalnost.
S vremenom je možda bio sretnija osoba s Yoko,
ali bio je slabiji umjetnik.
Ne znam je li Yoko izbacila zabavu iz posla,
jer nisam bio tamo.
A ono što se dogodilo između Johna i Yoko dogodilo se samo između Johna i Yoko.
Primijetio sam da John još uvijek zna ispričati dobru šalu u intervjuu.
S Yoko je možda većinu vremena bio vrlo ozbiljan,
ali i dalje je znao ispričati dobar vic.
Sad ga zabija, treći udarac.
Prekrasan udarac. Divan. Kako se sada osjećate?
Znam da je ovo užasna osuda,
ali osjećam se kao čovjek koji je zabio čavao.
Pobjednik!
Uživo sam zabijao čavao na TV-u.
-To je točnije. Vrlo mudro. -Da.
Dopustite mi, mogu li biti… Stavite moj šešir za kolekciju.
Jadni umjetnik.
Imam mali problem s porezom.
Mislim da je bio spreman za nešto novo.
Očajnički je tražio priliku
pobjeći od te scene u kojoj je zaglavio,
i učiniti nešto.
Čekao je da netko dođe i spasi ga.
To je zapravo rekao.
Pa kad sam se ja pojavila…
Nije bilo budalaština, hajdemo to učiniti.
Mogla sam se boriti. Mogla sam se boriti prije razvoda od Johna,
ali znala sam da to nema smisla,
jer ljudi vode svoje živote, svoju sudbinu.
Ja sam veliki fatalist, John je trebao putovati svojim životom,
a ja svojim.
Sreli smo se na kratko, bilo je to deset godina,
ali tih deset godina bilo je divno.
Da sam pokušavala, bila agresivna oko cijele te stvari,
to ne bi ništa promijenilo, izazvalo bi gorčinu.
Sad sam prilično sretna. Zaista ne žalim zbog toga.
Kažu da ste dobili alimentaciju od 100 000.
Većina ljudi kaže… to nije mnogo.
Morala sam od toga kupiti i kuću.
Ne čini se mnogo. Je li vam se tada činilo mnogo?
Da, stalno sam zamišljala nogometni stadion
sa stotinu tisuća ljudi, i zamislite svakog kao novčanicu od jedne funte,
to je vraški mnogo novca.
Ali nisam bila svjesna iznosa koji je bio…
Sto tisuća funti za mene je bio veliki novac.
I na neki način, ono što je John rekao o tome,
da je to poput dobitka na klađenju bilo je sasvim točno.
Jer prije samo nekoliko godina, recimo prije pet ili šest godina,
mogli ste na klađenju osvojiti 75 000 funti.
I, većinu ljudi, bi to zbrinulo za život,
ali pod datim okolnostima, stvarno je bilo malo grubo.
Jasno je što ste tada osjećali prema Yoko.
Mogu li vas pitati što mislite o Yoko Ono danas?
Opet jako teško pitanje.
Nije baš po mom ukusu kao osoba, samo to mogu reći.
Mogu ostati samo na tome.
Ne želim ulaziti u duboke rasprave o Yoko, ali…
Jeste li se upoznale?
Da, upoznale smo se prije mnogo godina.
Ali ne otkad su otišli za Ameriku, otad nisam vidjela Yoko.
Kažu da je prekid, koji je vama očito teško pao,
također bio užasno težak i za Juliana.
Sva ta pažnja u centru svijeta
sa sedam godina, a onda, odjednom, i za njega, razvod.
Bila je to traumatična promjena za Juliana.
Imala sam strašnih problema s Julianom otprilike tri godine nakon toga.
Nakon razvoda i prekida,
prošao je kroz iznimno teške emocionalne probleme.
Što danas misliš o tim danima,
gledajući ove stare slike?
Ne znam, ne mogu se baš toliko sjetiti toga.
Sjećam se toga s invalidskim kolicima.
Maznuti to i lutati, spuštati se niz brdo
na tome, kao u kartingu, i to je otprilike to.
Što si osjećao prema svom ocu tih dana?
Bio je dobar. To je bio tata.
-A tu je i mama. -Kako si rastao,
-znam da je i tebi bilo teško. -Pa, mislim,
prvo je bio tata, a onda je postao član Beatlesa.
Pa opet tata, to je jedna od onih čudnih situacija.
Rollsić. Sjajno.
To je bio jedan od John Lennonovih Rollsova.
Na plin je. Ako imate više od 80 godina, to znači da je brz.
Unutra šest fantomki vrijednih
šest tisuća funti, gotovo jednako čudesnih kao i vani.
Pa, možda baš i ne.
Sada, kada je superautomobil uljepšan u velikom stilu,
čak ni Beatlesi ne mogu poželjeti više.
Od prednjeg odbojnika do stražnjeg, lijepo je ukrašen
u stilu romske umjetnosti.
Dekoracija je koštala 1000 funti. Ovaj auto Johna Lennona,
nitko ne može zamisliti koliko će donijeti ako se proda na aukciji.
-O, to je bilo, to je bilo zanimljivo. -Tada.
Tada ste otišli za Škotsku.
Bože, to je bilo zanimljivo…
Tada sam otišao na vikend u Ascot.
A tata ti nije rekao da idemo u Škotsku, zar ne?
Tamo smo imali sudar.
Sjećam se da si mi rekao nešto vrlo čudno u vezi s tom nesrećom.
Da sam ja jedini koji nije ozlijeđen u sudaru.
Svi su imali ožiljak na licu. Tata jedan pri dnu.
Yoko je imala jedan na glavi, a Kyoko, Yokina kćer je imala posjekotinu ovdje.
A ja uopće nisam imao posjekotina.
I svi su se onesvijestili, što sam ti rekao? Što se dogodilo?
Sjećam se jasno da si rekao da je razlog
što ti se ništa nije dogodilo jer te djed podigao sa stražnjeg sjedala,
baš kad se auto trebao sudariti, a ti nikad nisi upoznao djeda.
-Da, to je malo… -Ti si taj dječak.
Vrijeme je prolazilo, ti si otišao u Ameriku…
Kako se tada razvijao tvoj odnos s tatom?
Pa, ne znam.
Više je bilo…
više je bio kao neki mudri ujak,
tako je počeo taj odnos.
Sjedio sam tamo, slušajući što govori, ništa ne govoreći.
A onda… onda smo počeli dolaziti do pravog razgovora oca i sina.
Što osjećaš prema Yoko?
Pa, mnogo je poštujem zbog…
na neki način, pretpostavljam jer je bila s tatom toliko dugo i…
draga je povremeno kad se sretnemo,
kad god se imamo priliku sresti, lijepo popričamo.
To je otprilike to.
Ono što je John pronašao u njoj bilo je svojevrsno skidanje,
ogoljavanja stranog.
Prvi album koji je snimio,
gdje je jednostavno eliminirao sve iz glazbe,
samo on sa svojim klavirom pjeva uz blagi eho,
koji je… te su pjesme bila objava.
„Nema ničega osim Yoko i mene, to je stvarnost”, i slično.
To je jedno divno umjetničko djelo.
Mislim da svi veliki umjetnici moraju proći razdoblja
u kojima sve ogole i vraćaju se na ono što je bitno.
Naravno, Yoko je utjecala na Johna, to je na pločama.
Napisao je pjesmu o njoj dok je bio u Beatlesima:
„Balada Johna i Yoko.”
Snimao je ploče s njom dok je još bio u Beatlesima.
Snimio je dva albuma s njom… nakon Beatlesa.
Some Time in New York City i Double Fantasy.
Pisao je pjesme o njoj,
uključujući i divnu „Oh, Yoko” na albumu Imagine,
i „Woman” na albumu Double Fantasy.
Nema sumnje, postala je dio njega,
a ona mu je bila važnija od Beatlesa.
Pokušavamo se objasniti u onome što volimo, ja to činim uglavnom kroz glazbu,
a ona to radi kroz svoju umjetnost, teško je o tome govoriti.
Napravili smo takve stvari. Pokušavamo komunicirati.
I sama komunikacija je umjetnost, a umjetnost je komunikacija.
Omot smo sami snimili privatno i izbacili dvije verzije.
Bila je to i svojevrsna izjava, buđenje i za mene.
Ovo sam ja gol sa ženom koju volim.
KOSA MIR KREVET MIR
U KREVETU
PUSTITE SVOJU KOSU!
Ostat ćemo u krevetu sedam dana.
Umjesto privatnog medenog mjeseca.
To je privatni prosvjed.
Zbog nasilja koje se događa u svijetu.
Umjesto da ratujemo, ostanimo u krevetu ravno sedam dana.
I pustimo kosu, neka raste dok ne dođe mir.
Vi ste protiv revolucionarnog nasilja, kao i vaša pjesma.
Ja sam protiv nasilja.
Točka. Što se mene tiče, nasilje rađa nasilje,
što je dokazano onim što se događa u SAD-u
i prosvjednim šetnjama na trgu Grosvenor u Londonu.
Jedini rezultat toga bilo je mnogo razbijenih glava
i naslova o nasilju na naslovnicama.
A za to nisu bili krivi novinari, niti policajci,
niti studenti koji pripadaju ljevičarskoj manjini ili kako god se zovu.
Već je to zato što oblik koji poprime
ne funkcionira, znate?
Ne funkcionira.
Jer to se događa kad to učinite,
a mi kažemo da je ovo drugi način da to učinite.
Dok ste u krevetu i održavate konferencije za novinare
s jastučnicama i svim tim,
-smijete li nam se? -Ne, ne.
Ne više nego što se vi smijete nama.
Smijemo se, mislimo da je smiješno,
da je vijest na naslovnici činjenica
da je dvoje otišlo u krevet na medenom mjesecu.
Vidimo smiješnu stranu toga.
A onda u Beču, koji je prilično konzervativan,
sve te prekrasne fotografije
mikrofona uperenih u njezinu vreću.
-Čekaju da vreća progovori. -Lijepo je, da.
Ozbiljni smo što se mira tiče.
Kao što smo vam rekli u Amsterdamu,
smijeh, ako nasmijemo ljude, to je dovoljno.
-Možete li izaći? -Ne.
Zašto ne?
Zato što je ovo događaj u vreći. Potpuna komunikacija.
Ne mislite li da je to pomalo izašlo iz mode, to što radite?
Mislite da je moda živjeti u vreći?
-Što je to? -To je potpuna komunikacija.
Početak raspada Beatlesa,
bio je početak
stava Johna Lennona prema vlastitom životu.
I posvetivši
svu svoju intelektualnu pažnju Beatlesima,
preuzeti dio te energije
i prvo je proširiti na pisanje knjiga,
zatim na film s Dickom Lesterom: Kako sam dobio rat.
A…
to prethodi Yokinom utjecaju.
Vidite da je John bio umjetnička duša
koja je imala mnogo toga za isprobati.
Ne znam zapravo što radim s mislima, ali one izlaze
na filmu, na papiru ili na traci.
Upravo sam dobio traku koju bih, ako je stavim na papir pretvorio u knjigu.
Samo je pitanje želim li to s traka prebaciti na papir,
ili pretvoriti trake u ploče?
Je li isti osjećaj
kada pišete nešto na papiru i kad pišete pjesmu?
Sad jest.
Nekada sam mislio da je pisanje pjesama:
ja volim tebe, ti voliš mene,
a moje pisanje nešto drugo,
čak i ako o tome nisam razmišljao baš tako.
Ali sad sam shvatio zahvaljujući Dylanu, Bobu Dylanu ne Thomasu,
da je to ista stvar, zato nisam shvatio da sam toliko naivan
i da ne pišete pop pjesme
i onda napravite to, a onda to.
Sve što radite je ista stvar, pa radite to na isti način.
John je bio najoriginalniji član Beatlesa.
On je bio naj… Bio je neobična osoba.
Ali on zapravo nije bio vođa jer nije…
bio je preveliki individualac da bi bio vođa.
Bio je najsnažnija, najdominantnija osoba u početku,
jer je bio tako ikonoklastičan i nečuven,
činio je nevjerojatne stvari, bio je oštar i bio je ciničan.
S „Tomorrow Never Knows”,
kao i s tolikim glazbenim čudima Beatlesa…
bilo je to iščekivanje budućnosti.
Teško je povjerovati da je to prva pjesma snimljena na Revolveru,
jer zvuči kao posljednja i nalazi se na kraju.
Tako da imate taj prekrasan glazbeni program,
koji onda završava nečim što zvuči kao trailer za sljedeću godinu.
Kao da su krajem 1966. govorili:
sljedeće godine stiže psihodelija.
Jer je „Tomorrow Never Knows”, vjerojatno najpsihodeličnija pjesma svih vremena.
Poruku je vrlo jednostavno razumjeti. Šest riječi.
Uključi se. Prilagodi se. Predaj se.
SPECIJAL O BUDUĆNOSTI
Uključi se. Prilagodi se. Predaj se.
Za ovu gomilu mladih Amerikanaca, ovih je šest riječi skraćenica
za najuzbudljivije iskustvo koje većina njih poznaje.
Iskustvo koje se zove „trip”.
Trip je mentalna eksplozija izazvana drogom
koja im je promijenila cjelokupni pogled na svijet,
ali za mnoge druge Amerikance tih šest riječi znače nešto drugo.
Kontroverze, kriminal i teror.
Uključivanje, prilagodba i predavanje ono je što vam se dogodi
kada uzmete dozu čudnog novog lijeka zvanog LSD.
Imali smo dovoljno acida, učinio je sve što je mogao za nas.
Nije se moglo dalje, samo toliko može.
-Što može? -Pa, ono što je učinio…
Ono što čini je da ćete saznati više o sebi,
svom egu, i vidjeti psihološku stranu toga.
-Ovo nije psihološka? Čini se da jest… -Bit će na kraju,
ali ako imaš acid, jednostavno znaš sve o sebi.
Kad to učiniš, znaš da je sve to.
Ali ovo je samo malo nježnije.
John je uzimao LSD
prije snimanja „Sergeant Peppera”,
ali „Lucy in the Sky with Diamonds” zanimljivo nije bila o LSD-u.
Zaista se radilo o Julianovoj prijateljici, Lucy.
I slika u školi je Lucy in the Sky with Diamonds.
DOBRO DOŠLI
Potraga za smislom svega, naravno,
odvela ih je u Indiju, povezala s Maharishi Mahesh Yogijem.
Najsretnije vrijeme u mom životu
bilo je u Indiji u nekoj jami.
I tamo sam imao sjajno iskustvo
jer sam meditirao osam sati dnevno i slično,
a to je stvarno pravi trip, poput acida bez brige.
Samo sjedite tamo, mrmljate neke riječi,
a to je najveći trip koji sam imao u životu.
Vjeruje se da milijun i pol Amerikanaca redovito koristi LSD,
mnogi drugi još uvijek neupućeni, dive se njegovim herojima i govore tim jezikom.
Doživljavaju lažne tripove s trik naočalama
iz trgovina koje udovoljavaju modernoj trgovini.
LSD označava dietilamid lizerginske kiseline,
kemikaliju dobivenu iz gljive koja raste na raži.
Ne stvara ovisnost poput heroina ili kokaina,
ali ima daleko snažniji učinak.
Uzet u tableti ili kocki šećera, djeluje za sat vremena i traje do 24 sata.
Tijekom tog vremena, korisnik odlazi u drugi svijet,
gdje je svijest znatno proširena ili se čini da jest.
To je poznato psihodelično iskustvo.
Rana paranoja i nasilje nisu dio tripa,
to se događa na acid brodovima.
Odatle, počinjete…
sazrijevati ili razmišljati o tripu.
Prvi učinci droge nestaju,
pa počnete hodati i imate vremena pogledati drveće,
a to se razvilo u pravu acid scenu, psihodelični dio.
I svi su ludovali s cvijećem, a onda, naravno,
kao i svaka droga, efekti nestanu i vratite se u takozvanu stvarnost.
Jučer su uhapšeni John Lennon i djevojka,
japanska glumica Yoko Ono,
optuženi su za upotrebu marihuane, a danas su izvedeni
pred Prekršajni sud u Londonu.
On je poznat kao najavangardniji član Beatlesa.
Trenutno John Lennon se trudi naći svoj auto
jer, ako ne dođe do svog auta, vjerojatno će biti…
Johne! Užasna je! Cynthia je bolja od nje.
Ta djevojka kraj mene upravo je rekla da je Cynthia bolja od nje.
Beatlesi su zbir cjeline.
Bili su genijalna grupa, ali pojedinačno,
svi su nešto pridonijeli.
I to je ono što im je John dao.
Bio je doista, na mnogo načina, prvi panker.
Čudno je prisjetiti se šezdesetih,
čak se i nošenje duge kose smatralo odvratnim i groznim.
Za njega se tvrdilo da je vrlo agresivan. To je istina?
Rekao bih iskren. Nije bio baš agresivan,
jer to ukazuje na to da pokušavate izvući nešto iz ljudi,
ili pokušava nametnuti stvari što on nikad nije.
Grozan je prema obožavateljima koji viču i vrište na njih,
i odbio bi potpisati autograme ako mu se ne da.
Dok je Paul uvijek bio šarmantan, pravi PR.
Paul je činio da se stvari dogode.
Paul je na kraju doista bio vođa, jer ih je Paul organizirao,
nagovorio da snime razne filmove.
John je bio jako težak.
Znao je biti nježan i mekan i bio je ljubazan,
ali bio je i gadan.
On je davao tu oštrinu Beatlesima.
Čini se da je John povremeno bio agresivan, sebičan,
pomalo okrutan,
a opet, nikad nemate ništa ružno za reći o njemu.
Uvijek ga branite, zašto?
Zato što branim istinu.
Znate, poznavala sam čovjeka, znala sam njegovu istinu,
i srce za vrijeme mog boravka s njim.
Zašto bih rekla nešto u što ne vjerujem?
Bio je divan sa mnom dugi niz godina.
Mislim…
Nemoguće je da netko sve vrijeme bude divan.
Paul mi je jednom rekao: „Moraš razumjeti,
Johnova majka je poginula dolazeći mu u posjet.”
Svakome bi bilo grozno živjeti s tim.
Auto ju je smrtno udario na ulici.
Kako bi se itko od nas osjećao da znamo da nam je majka umrla dolazeći u posjet?
Tako da potpuno razumijem kako je John mogao biti…
uznemireni pojedinac,
kao i nevjerojatno maštovit pojedinac.
Da biste shvatili njegovo ponašanje u posljednjim danima Beatlesa,
morate ga vidjeti kao ljudsko biće, ne samo kao jednog od Fantastične četvorke.
Paul i John bili su sjajni partneri,
i mislim da smo i John i ja bili sjajni partneri,
ali postoje situacije kada se partnerstva moraju raskinuti
da bi se stvorila nova partnerstva,
a to se dogodilo u to određeno vrijeme i to je bilo, opet,
ne nužno slučajnost, jednostavno se dogodilo.
Brianova smrt, potpuni pad Applea,
jer je bio kaotičan, puno lešinara, mnogo izgubljenog novca.
Jako teško vrijeme, sve potpuno izgubljeno.
Svi su bili izgubljeni na svoj način.
I naravno, u životu uvijek postoji katalizator,
a mislim da je Yoko bila katalizator u to vrijeme,
koji je na kraju doveo do raskida.
Dok su na ploči The White Album, iz 1968.,
svi doprinijeli s različitim materijalom,
John je definitivno bio u drugom planu 1969.
Paul ih drži na okupu na albumima Abbey Road i Let It Be.
No postoji točka iza koje ne možete rastegnuti gumu.
Jednostavno se mora…
I došao je kraj.
Čekajte!
Znači li to poslovni ili emocionalni rascjep unutar Beatlesa?
Pomalo od oboje, ali mislim da je više prekid.
Sâm kaže da ne zna je li to privremeno ili trajno,
to je istina.
Mislim da to nitko ne zna.
Hoće li njegov financijski interes u bendu,
u organizacijama ostati?
Da, po ugovoru moraju,
a i emocionalno su to htjeli.
Nikada se nisu svađali oko novca.
Na koje osobne razlike misli?
Ne znam, vjerojatno je to povezano s odrastanjem i s…
nekada ih je bilo četvorica.
Ali sad su oženjeni, tu su i djeca i…
Koliko je to istina? Budući da se spominje ime Allena Kleina,
a Paul se definitivno odriče Allena Kleina?
Zato što ne voli Allena.
Što mislite o činjenici da se Paul, navodno,
distancira od vas?
Čini se da ste mu antipatični.
Pa, nikad nije ugodno kad vas netko ne voli.
Mislim da su njegovi razlozi…
tužni.
To su njegovi osobni problemi,
ali nažalost,
ima obaveze prema Appleu dugi niz godina.
Kada ste osobno odlučili
da Klein vjerojatno nije čovjek koji ste mislili da jest?
Pa, vi ste zaključili da mislim da je on nešto.
Moj položaj je oduvijek bio biraj manje zlo…
u to vrijeme, radim sve što smatram ispravnim.
I iako osobno nisam bio osobito sretan,
već duže vrijeme sa situacijom,
nisam želio povući nikakve brze poteze.
Htio sam vidjeti može li se nešto srediti.
Žalite li što ste potpisali ugovor s Kleinom?
Koji ugovor?
-Može biti bilo što, zar ne? -Osnovni američki ugovor.
To je možda onaj zbog kog najmanje žalimo.
To je vrlo zagonetno. Što to znači?
Pa, ugovori gospodina Kleina su nevjerojatni.
-To je ipak čudno. -Ne, ne. Hladni su, baš suprotno.
Ne želim ulaziti u poslove s ugovorima jer sve je to…
neka se odvjetnici bave ugovorima.
Sad to prelazi u Rolling Stoneov članak.
Ne, jer ne odgovaramo, nije u tome poanta.
Ne, ne mogu vam govoriti o ugovorima.
Pokušavam ništa ne požaliti, ne igram se s vama.
I što god se dogodilo, dogodilo se. Sada sam sretan
i to je sve što mi je važno.
Da uživam.
Najvažnija stvar koju Yoko i ja radimo
je promijeniti apatiju kod mladih.
Naš je posao reći im da još uvijek ima nade,
a mi još imamo posla,
moramo izaći i promijeniti im mišljenje,
te im reći: „U redu je, možemo to promijeniti.”
Nije gotovo samo zato što moć cvijeća nije uspjela.
To je tek početak, tek smo na početku revolucije,
koja je početak promjena.
Znam da je teško.
Kriste, znate da nije lako, koliko teško može biti, mama.
Ali teško je. Pa što, sve je teško, sutra će biti teško,
a bit će teško i sljedećeg dana.
Pa što? Bolje da je teško nego nikako.
Ako funkcionira, ispravno je, ako ne funkcionira, nije.
Pa, nitko mi dosad nije dao priliku, zar ne?
Nitko nikada nije dao miru pravu priliku.
Gandhi je pokušao, i Martin Luther King, ali su ubijeni.
-Ali nitko ne daje… -Ne možeš dobiti
mir na velikom divanu na kom razgovaramo…
Ne, ne očekujete to uglavnom od revolucionara
koji misle da će to dobiti preko noći
rušenjem zgrada.
Ne mogu to dobiti, o tome smo razmišljali mjesecima.
Ovo je najbolji, najfunkcionalniji i najučinkovitiji način
promicanja i prosvjeda protiv nasilja
koji su naši umovi smislili.
Neki su ljudi na neki način otkrili novu stvarnost,
a neki su ljudi još uvijek sigurni u budućnost,
kao što smo i mi.
Svi govore o tome
kako stvari idu i o dekadenciji i ostalom,
ali nitko zapravo, mnogi ljudi ne primjećuju sve ono dobro
proizašlo u posljednjih deset godina,
a to su moratorij
i ogromno okupljanje ljudi u Woodstocku,
što je najveća masa ljudi ikada okupljenih
za nešto drugo osim za rat.
Nitko nije imao tako veliku vojsku koja nije ubila nekoga
ili imala neku, nasilnu scenu
poput Rimljana ili što već.
Čak je i koncert Beatlesa bio nasilniji od toga,
a to je bilo samo 50 000 ljudi.
Dobre stvari koje su proizašle
bili su ti mirni pokreti.
Ako se tamo ne možete lijepo provesti,
onda nemojte ići, ostanite kod kuće u krevetu.
Jedini način da ih natjerate da vas razumiju je pružiti im ruku
i zaista pokušati otvoriti njihov um, te im pokušati pružiti svoju ljubav.
To je jedini način da se predomisle.
Znaju kako prebiti ljude,
otrovati ih plinom
i imaju oružje i opremu,
a pogreška je to što su djeca završila
igrajući njihovu igru nasilja.
A znaju biti nasilni.
Žive od nasilja 2000 godina
ili milijuna ili koliko god.
I nitko mi nakon toliko vremena ne može reći da je nasilje način.
Mora da postoji drugi način, ali mnogi su ljudi nasjeli na to
i to je na neki način razumljivo,
jer kad je nasilnik zapravo tu,
prilično je teško reći: „Okreni drugi obraz, dušo.”
Kad smo bili u kontaktu s djecom iz Berkeleyja, što god se događalo,
mirno smo prosvjedovali u krevetu u Montrealu,
a onda smo odjednom telefonski povezani izravno s njima.
A oni su govorili: „Pomozite nam”,
ili „što ćemo učiniti, bit će loše”.
A to su neki od organizatora,
ali govorili su: „To je izvan naše kontrole” i
„što možemo reći”, i naravno, ja nemam nikakvo rješenje.
Ne postoji put za koji vrijedi izgubiti život.
Ne vjerujem ni u što drugo.
Ne vjerujem da postoji bilo kakav put ili nešto vrijedno primanja metka.
Bit će vam bolje ako se preselite u drugi grad
ili odete u Kanadu ili negdje.
A onda nemaju što napasti i nemaju u koga uperiti prst.
Festival je bolja opcija.
Pjevajte Hare Krišnu ili nešto slično,
ali nemojte se micati ako to iznervira murjake.
Ne brinite funkcionira li to ili ne.
Sve funkcionira ako vjerujete u to.
Ne dajte da vas maltretiraju policajci i ne igrajte njihove igrice.
Moj stav o nasilju je da u njega ne vjerujem.
Mislim da svi imamo nasilne sklonosti. Mislim da se to može kanalizirati.
Mislim da nasilje rađa nasilje
što dokazuju različiti prosvjedi
koji uvijek završe tako što policajci i ljudi dobiju batine
ili policajci prebiju ljude ili što god.
Mislim da su prosvjedi i plakati u redu za tridesete kada su ljudi htjeli kruh,
i tada je to na neki način imalo utjecaja na ljude.
Ali danas su ljudi ravnodušni prema upozorenjima, plakatima, prosvjedima,
i mislim da postoji mnogo načina za prosvjede,
a biti u krevetu je jedan od njih, vama možda ne bi odgovaralo.
Ali smislite vlastite ideje.
To je sve što pokušavamo, obavijestiti vas
da postoje i drugi oblici prosvjeda.
A ako dobijete…
Ako napravite nenasilni prosvjed kao što se dogodio u Berkeleyju,
a zatim dobijete batine,
to znači da je to kao da sjedite na obali mora
i otišli ste duboko.
Otišli ste tamo gdje je struja,
pa ste dobili upozorenje da je to mjesto opasno za kupanje.
Pa se povučete, razmislite o tome i napravite sljedeći korak.
Nemojte ponoviti isto, jer će vas opet prebiti.
Woodstock, Isle of Wight, sva masovna okupljanja mladih
za mene su potpuno pozitivna.
I činjenica da sada svi saznajemo,
uvijek pokazujemo svoje zastave.
A kad pokazuješ svoju zastavu, nisi sam.
Ne moramo biti nekoliko kršćanskih mučenika
jer nas ima mnogo.
I ne bojte se jer…
pazi na vas tko god je gore, ako nastavite s tim.
Potpuno sam pozitivan, a kad sam negativan, imam Yoko,
koja je jednako jaka kao ja i pomaže.
I samo… To je tek početak.
Taj komadić šezdesetih bio je samo znak
da se šezdesete tek bude,
a još nismo stigli do večere.
Jedva čekam, ne mogu dočekati.
Drago mi je što sam tu,
bit će sjajno, bit će nas sve više
i što god vi mislili,
gospođo Grundy iz South Birminghama, nemate šanse.
A, nećete biti tamo kad ga budemo izvodili,
i B, svidjet će vam se kada ga se budete manje plašili.
Bit će divno i vjerujem u to,
svi postajemo depresivni zbog toga,
ali kad ja budem u depri ili kad su John i Yoko u depri,
Desmond će biti tamo ili netko drugi.
Uvijek će netko nositi zastavu i udarati u bubanj.
Tako da oni, tko god oni bili, nemaju šanse
jer ne mogu pobijediti ljubav, jer su svi oni stari dijelovi religije
o tome da je ljubav svemoćna istiniti.
I to je ono što ne mogu učiniti. Ne mogu se nositi s tim.
Svatko može staviti na papir
ono što naša vlada i američka vlada
i Rusi, Kinezi, ono što zapravo pokušavaju učiniti,
kako bi to što misle učinili.
Bilo bi mi drago znati što misle da rade.
Mislim da su svi ludi.
Ali mogli bi me zatvoriti kao luđaka jer sam to rekao.
To je ono što je ludo u tome.
Johnova solo glazba započela je eksperimentalno,
a zatim su objavili neke neobične stvari…
na Appleu…
ili Zappleu koji je bio za stvarno eksperimentalne stvari.
I naravno, uradili su: Unfinished Music: Life with the Lions,
Number Two, mislim da se tako zvalo.
U svakom slučaju, uključivalo je…
zvuk Yokine pobačene bebe, otkucaje srca Yokine pobačene bebe.
To svakako nije bio pop hit
a…
njezino vrištanje na ovoj ploči dočekano je s podsmijehom.
Dio problema bio je u tome što je Yoko osim što nije bila pop umjetnica,
bila žena
neposredno prije feminizma.
Pa ju je bilo lakše otpisati.
Bila je orijentalna,
pa je bilo lako biti rasist
i bila je starija od Johna,
pa je bila na pogrešnoj strani tridesetih.
Tako da ju je bilo lako ne shvatiti ozbiljno.
Imali ste ženu koja je bila tamo u središtu pozornosti s Johnom
i očito je imala veliki utjecaj na njega,
ali bila je toliko različita od svijeta Beatlesa
da šira javnost jednostavno nije htjela otići tamo i pogledati je.
Samo su htjeli reći da nije Beatle.
Zato ima reputaciju žene koja je rasturila Beatlese.
Zašto vas deportiraju?
Pa, službeni razlog ima neke veze s tim
da smo oboje prekoračili boravak.
To je dovoljan razlog da nas izbace.
Drugi službeni razlog je taj što sam uhapšen u Engleskoj zbog trave,
a pravi razlog je taj što sam pacifista.
John, daleko od toga
da je u očima američke vlade bio božanstvo, bio je nepoželjna osoba.
Richard Nixon bio je predsjednik,
J. Edgar Hoover bio je šef FBI-a.
To su bili ljudi za koje znamo
da su si davali slobode…
sa zakonom.
Osjećam se kao da sam se vratio u školu,
cijeli sam život u nevolji, na ovaj ili onaj način,
i vratio sam se vidjeti ravnatelja.
Samo me ovog puta neće šibati. Više me ne tuku.
Kažete da ste cijeli život u nevolji, zašto je to tako?
Imam jednu od onih faca, ljudi ne vole moje facu.
Učitelji su zbog toga bili bijesni.
Je li to zato što ste protiv establišmenta?
Pretpostavljam da se to vidi na faci.
Dok bi normalnoj osobi
bilo lakše dobiti zelenu kartu, Johnu…
je bilo teško.
Nixon se bojao da će voditi nerede
ili demonstracije mladih protiv vlade.
Mislite da ćete biti deportirani?
Nemam pojma, možda je to samo proces.
Ući ćemo, kasnimo.
Vidimo se kad izađemo, ako želite.
Moramo riješiti niz stvari.
Imigracija od mene traži da doista odlučim
hoću li izabrati muža ili dijete.
Grozno je biti u takvoj situaciji.
Pa, prestanite govoriti protiv rata jer…
Ne, ništa me neće spriječiti i bilo da sam ovdje ili gdje god bio…
Johnu su trebale godine da dobije potpuno dopuštenje.
Neil Sedaka napisao je pjesmu o tome pod nazivom „The Immigrant”.
Ljudi su mu pružali ogromnu podršku sve dok konačno nije pobijedio.
Želim iskoristiti ovu priliku da se zahvalim djeci i fanovima
koji su pisali svojim senatorima i njihovim molbama
i ostalima koji su radili u pozadini pet godina
bez plaće i ičega, samo za osmijeh.
Zamjerate li ljudima poput Stroma Thurmonda
i Johna Mitchella što su vas provlačili kroz ovo?
Ne, vjerujem da vrijeme liječi sve rane.
John je imao tu romantičnu ideju o New York Cityju.
Obožavao ga je.
Rekao je da može ići bilo gdje, a da mu ne dosađuju,
pronašao je osobnu sreću.
Zaslužio je to uživanje.
Tako da bi nam trebalo biti drago
što je uzeo pet godina da bude pokućni muž,
jer je to bilo pet godina…
koje su bile ekvivalent nečijem odlasku u mirovinu.
Dobio je priliku postati privatna osoba.
No niti jedna osoba koja je dala veliki doprinos ljudskom rodu ne zaslužuje
da mu se oduzme cijeli životni vijek.
OBITELJSKI ALBUM, 1992.
Bivši Beatle, John Lennon, ustrijeljen je i ubijen u New Yorku.
Vijesti o njegovoj smrti stigle su jutros u pola četiri.
Čovjek mira ubijen očito besmislenim nasiljem.
John Lennon dovezen je na hitnu
u Rooseveltovu bolnicu Sveti Luka, večeras,
nešto prije 23,00.
Bio je mrtav po dolasku.
Nakon njegova dolaska u bolnicu učinjeni su brojni napori oživljavanja,
uključujući transfuzije, kirurške zahvate, druge zahvate,
ali unatoč naporima mnogih liječnika
i nakon mnogih zahvata, nismo uspjeli povratiti život gospodina Lennona.
Nešto prije 23 sata,
John Lennon i njegova supruga vratili su se u Dakotu u limuzini.
Parkirali su limuzinu na rubniku ispred Dakote.
Postoji prilaz na koji su mogli ući,
ali ovom prilikom nisu.
Izašli su iz auta, iz limuzine
i ušli u arkadu Dakote
desno dok hodate u području arkade neka je vrsta predsoblja
sa staklenim vratima.
Ta osoba, gospodin Chapman, prišao mu je iza leđa
i pozvao gospodina Lennona,
dok je stigao do vrata, a zatim u borbenom stavu, pucao.
Ispraznio je pištolj kalibra .38 Charter Arms koji je imao sa sobom
i ustrijelio Johna Lennona.
Pet rana od metka nije rijedak događaj na ulicama New Yorka,
a ipak je upravo takav napad u ranim jutarnjim satima
milijune ljudi diljem svijeta osobno dirnuo.
Današnje usporedbe s atentatom na Johna Kennedyja
nisu potpuno besmislene, na isti način kao na onaj dan 1963.,
milijuni će se točno sjećati što su radili,
gdje su bili, s kim su bili,
onog trenutka kad su čuli da je John Lennon mrtav.
Vidjela sam kako John Lennon izlazi iz limuzine.
Ušli su na kapiju, a onda sam…
Čula sam četiri ili pet hitaca.
Čula sam ženu kako vrišti. Bila je to Yoko. Vikala je: „Pomozite mi!”
Nije mrtav. Samo to govorite.
Liječnik je to upravo objavio.
Da, no nije me briga, to govore samo kako bi natjerali ljude da odu.
On nije mrtav, John Lennon ne može biti mrtav.
Bio sam jako šokiran. Strašne vijesti.
Što ste snimali danas?
Samo sam slušao neke stvari. Jednostavno nisam htio snimati.
-Zašto? -Nije mi se dalo.
Čuo sam za to rano ujutro.
Primio sam poziv iz New Yorka u 6 ujutro.
Probudio me. Pitali su me: „Što mislite o Johnovoj smrti?”
To nije lijep način za buđenje.
I naravno, poljuljalo me je, pa sam odmah nazvao Paula,
i rekao: „Pretpostavljam da ne želiš ući, zar ne?”
Rekao je: „Ne mogu ostati ovdje. Bi li ti smetalo da odemo u studio?”
Sreli smo se u studiju i nismo radili, samo smo razgovarali
i to je bio najbolji način da se nosimo s tim.
VOLIM TE, JOHNE
Kreten je ubio Johna.
Kreten koji traži pažnju
i koji je prije razmišljao o ubojstvu Johnnyja Carsona,
voditelja The Tonight Showa.
Ne imenujem ovu osobu iako svi znamo ime te osobe,
jer ti insekti
ne zaslužuju da se spominju u istom dahu kao i njihove žrtve.
LENNON ŽIVI
Moramo razumjeti
kakvog nam je diva oduzeo takav patuljak.
Potpuni očaj.
Nikad u životu nisam doživjela ništa slično.
Jako je, jako teško.
Bilo je to užasno iskustvo za mene, za Juliana,
za sve koji su bili bliski Johnu, za sve njegove obožavatelje.
Iskustvo koje nikada neću preboljeti
jer ga stalno proživljavam, iako tada nisam bila tamo.
Zato što je osoba koju sam voljela toliko godina
doživjela tako strašnu smrt.
Čini mi se da nikada niste prestali voljeti Johna, zar ne?
Ne.
Znam da je to teška tema…
i nisam bila s tobom tada.
Voljela bih da sam ti mogla reći.
Možeš li mi reći kako… Što si osjećao
kad si čuo za očevu smrt?
Ja… Ne možeš to objasniti… To je samo…
To je bilo previše, ali smatrao sam da ti trebam reći
da ostaneš jaka.
Jer ti si ga poznavala bolje od mene… duže.
Da bih spriječio da prolaziš kroz to.
Ne osjećaš gorčinu ili mržnju zbog toga?
Pa, ja…
-Prema tom tipu? -Da. Cijelom činu…
Pa, očito je unutra bilo malo skupljenog bijesa,
ali ja tu ništa nisam mogao učiniti.
Bio je to… očito takav šok
jer je atentat nešto što, do tog trenutka nije
došlo do te razine.
Uvijek su u pitanju bili predsjednici i čelnici.
I ne bih pomislio da je netko tko je pop zvijezda
dovoljno važan da se ubije.
To je grozno.
Mislim da nitko nije dovoljno važan za ubiti.
To je tako besmisleno. To je užasan, odvratan zločin.
Također, iritantno s umjetničkog gledišta
jer je album koji je promovirao Double Fantasy
bio dokaz da je još uvijek imao to nešto.
Novi početak bila je odlična pop pjesma „Woman”,
divna pjesma, „Beautiful Boy”, vrlo dirljiva,
„Watching The Wheels”, vrlo pronicljiva,
o tome kakav je život kad se odmakneš od slave.
Imao je u sebi još dobre glazbe,
u njemu je ostalo još života u kojem je zaslužio uživati
jer je to zaradio.
Pričao si mi tu priču o peru kad si bio u Americi,
dvije godine prije nego je tvoj tata umro.
Možeš li mi reći nešto više o tome?
Ne baš, samo je rekao da bi, ako bi jednog dana umro,
ako bi postojao način da dođe do mene,
pustio bi bijelo pero preko sobe,
ne dolje, samo ravno preko.
Pa ga povremeno tražim.
Ali mislim da ako previše tražiš, da ga nećeš pronaći.
Ako se dogodi, dogodi se.
Vjeruješ li u život nakon smrti?
Da, mislim da postoji nešto.
Nakon što je ubijen,
bilo je toliko odavanja počasti,
ono koje me dovela do ruba suza
bilo je u ljekarni iza ugla Dakote
na kojoj je bila njegova slika u izlogu
na kojoj je pisalo: „Nikada nećemo zaboraviti primjer našeg dragog Lennona.”
A to je bila… čast od grada.
To su ljudi iz susjedstva govorili:
„Hvala ti što si bio svoj.”
CIJELI SVIJET JE SIGURAN JOHN LENNON
HVALA NA GLAZBI I GENIJALNOSTI
Još je živ, jako živ u sjećanjima ljudi.
A njegove riječi i glazba još uvijek rastu u ljudima
i donose mudrost svijetu.
A ja samo…
ako ništa, imam koristi od toga
u smislu da sam možda zasjenjena,
neki ljudi možda misle da jesam,
ali ja sam u sjeni tog prekrasnog drveta
i drvo me štiti.
Imamo dar ljubavi, ljubav je kao…
dragocjena biljka.
Ne možete je samo prihvatiti i staviti u ormar
ili misliti da će se sama snaći ili biti poput ljubimca.
To je Desmond.
Morate je stalno zalijevati, morate se brinuti o njoj i…
Morate je voljeti, zalijevati, paziti na nju i držati muhe podalje,
brinuti se da je dobro, njegovati je.
Uspostaviti odnos između dvoje ljudi je početak,
a ako nas dvoje uspijemo, možda uspijemo i s vama.
A od nas četvero, vas i vaših, možda dođemo do sljedećih četvero.
Prijevod titlova: Milica Milivojević