Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Здравейте, може ли да ви снимам? - Защо?
Съседи сме, виждам ви често. Затова реших да ви попитам.
- Всеки човек е специален... - Много съм стара.
Искате ли да погледнете?
- Вижте я. - Добре ли изглеждам?
- Наистина ли? - Наистина.
Благодаря. На колко си години?
- На 21 г. - Наистина ли?
Приятен ден.
Докато карам, понякога се чудя
какво ли мислят хората за мен, а вие?
В повечето случаи - нищо.
Аз също.
Като цяло хората...
Интересуват се само от себе си не ги е грижа за другите.
Блъскат се, за да те изпреварят. И толкова.
Баща ми ме направи,
изстрелях се право напред,
за да бъда първият,
който плаче с глас до небесата.
Майка ми ме захвърли в този свят небрежно...
Не съм пияница, нито психопатка.
Всички да вървят на майната си!
Останалите постоянно се чукат, а аз съм свястна жена.
Не заслужавам ли да имам свестен мъж?!
Следваща спирка - "Площад "Борарош".
Кое е по-силно - съдбата или волята?
- Съдбата. - Съгласен съм.
Здравейте, аз съм Виктор Орбан. Светът е в тежко положение.
Периодът за Унгария също е труден.
Решението на проблемите ни се крие във възраждането на Унгария.
Трябва да действаме.
Въпросите за работните места, пенсиите и доходите засягат всички.
Единствено заедно можем да решим проблемите.
Благодаря за вниманието.
К И К С
Добър удар.
Ще си платите скъпо, ако счупите стъклото.
По дяволите.
Изгониха ли ви?
- Казвам се Давид. - Здрасти.
Разбрах го...
Лесен е.
- Страхотно. - Я да те видя.
Шани...
Шани е доста глупав...
- Дай ми топката! - Съжалявам!
Покажи ни някой трик - "360", "Оли"...
Каквото и да е... Подскок, обръщане...
- Ще ни покажеш ли? - Разбира се. Подръж камерата.
Добре, ще те снимам.
- И скейтборда. - Снимай, когато съм във въздуха.
Готово.
Излез в малката ми градина, за да те хвана.
Сега съм малък, но скоро ще порасна.
В момента десет милиона души спят,
шест милиона души правят секс,
а един педал ме снима с камера.
Първо той чука, после него го чукат и после...
- Каква измет... - Дебелото копеле ни записва.
Давай, давай... Снимай го.
Той идва.
- Завършваме с голямо падане. - Успях.
Отиваме за пица. Той ще ни купи пица.
Можете ли две парчета?
- Колко струва едно? - Едно ти стига.
350 ли е?
- Готин ли бях? - Абсолютно.
Успях да стигна дотам. Дай пет.
Пребройте ги, не знам дали са точно.
Разбира се.
Добър апетит.
Благодаря. Добър апетит.
- Ще ми дадеш ли телефонния си номер? - Разбира се.
Трябва да си разменим телефонните.
Според мен ще има продължение на филма.
Ако не бях взел камерата днес,
нямаше да мога да те запиша.
- Нали няма да го пускаш в интернет? - Няма.
Не искам да виждат, че ядем пица.
Когато научим триковете на скейта,
ще ни снимаш и ще ни качиш.
Да, ще ги пуснем в интернет.
Това можеш да го качиш.
От миналото лято караме кънки,
но родителите ни не ни дават да караме скейтборд.
Значи не можете да се упражнявате.
Благодарение теб вече можем.
Добре, хайде да вървим.
- Заповядай. - Идвам.
- Заповядай. - Ще ни дойдеш на гости.
Разбира се, ще ви снимам.
Здравейте. Аз съм Давид.
- Иска да ни снима. - Стига и вие да искате.
Камерата истинска ли е?
- Разбира се. - Уча режисура.
Всъщност снима филм.
Можем ли да останем навън до 21 ч.? Той ще ни наглежда.
- Да вървим. - Довиждане.
- Носът ми тече. - Да ти помогна ли?
Къде ти е шапката? Ще ти измръзнат ушите.
- Голяма работа... - Довиждане.
- Снима ли нещо? - Да, баба ти.
Дай да видя.
- Ето. - Ти също си във филма.
- Ето я грозната ти физиономия. - Давай!
- Ние сме тримата глупаци. - Така ли?
Но пък сме смели.
Не се страхуваме от нищо.
В училище съм много послушен, но само там.
Стига.
Хайде да не си разваляме деня.
Дори когато сте непослушни, пак сте чудесни деца.
Заедно сте, играете.
Не висите по цял ден пред телевизора.
Да.
- По дяволите. - Майната му...
Ти си виновен.
Някой ден ще го арестуват.
- Мой ред е. - Сега ще ритна един як.
Мой ред е.
Бягай!
Снимаш ли ме, синко?
З... А... Д...
Задник.
- Дай ми жълтия. - Ето.
Започвате от двата ъгъла.
Пресечете ги възможно най-много пъти.
Веднъж... Два пъти...
Три, четири, пет, шест...
Красиво е.
Искам да ви кажа нещо.
Мога да направя всичко и да преборя предизвикателствата.
Ще открия разваля света и ще го поправя.
Детската площадка е като бойно поле.
Пълно е с гадняри.
Все се боричкаме.
Не е сериозно, понякога се бием,
но по този начин се обучаваме за живота и заякваме.
Дали родителите са си вкъщи?
Не знам, но са оставили децата навън сами.
Може би работят по цял ден.
Много ли закъсняхме?
Не.
Ще почукам.
Моля, влезте.
- Заповядайте, господа. - Здрасти.
- Здравейте. - Облечи си дрехите.
Шани, разчисти.
Давид, ела тук.
- В едно легло ли спите? - Да, влез.
Погледни.
- Нарисувах ги сам. - Страхотни са.
- Тръгваме ли? - Разглеждам рисунките.
- Какво търсиш Виктор? - Пари.
- Какви пари? - Баба има 20 форинта.
- Мамо, може ли да останем до 21 ч. - Да.
Ако закъснеете, ще ви напляскам.
- Добре, татко. - Да вървим.
- Направо ще се омажа. - По-добре недей.
- Искаш ли го? - Недей.
Тайно употребявам наркотици.
Искаш ли половината?
Този глупак ще го вземе.
- Недей, Шани. - Това е лекарство за възрастни.
Шани!
Тръгвай, мамка му.
Обувката ми.
Така ти се пада, лайно такова.
Омазал си се с кучешки лайна.
По дяволите.
Няма страшно, ще го изчистим.
Не е кой знае какво.
Няма страшно.
Всички знаят колко съм силен.
- Недей, на някого може да му трябва. - Не ми пука.
Мнението на хората не ме интересува.
Даже да ме мислят за скитник или пияница.
Тихо, клекни.
Не знам как се прави.
Градът принадлежи на всички.
Можеш да си у дома навсякъде,
дори на улицата.
Може да изглежда, че само си играем,
но това не е игра, а е много сериозно.
На някой бездомник е.
Недей!
Спри, мамка му.
- Татко безмалко да не ни пусне. - Нали е събота?
Събудихме го сутринта.
Имаме джинджифилова къщичка.
- Всъщност имахме. - Изядохме я.
- Остана само едно парченце. - Пораснал си, Шани.
- Къде се изгубихте? - Бяхме си у дома в Дебрецен.
Ще дойдете ли в понеделник?
Да дойдем ли утре? Или вие ще дойдете?
Ще станем към 13-14 ч. и ще се видим.
Имам рожден ден на 21-ви, ставам на 9 г.
Браво на теб.
Досега на 8 г. ли си бил? Да не би да се връщаш назад?
Ами ти?
- Скоро ще стана на 22 г. - Точно така.
- Може ли аз да съм първи? - Добре, смръдливецо.
- Виктор се насира всеки ден. - Ти пък се напикаваш.
Значи сте идеални един за друг.
- Не ме наранявай. - Просто върви.
Браво... Давид!
- Виктор. - Да не е някакъв педофил...
Преследва ни.
Не искаме неприятности.
Мисля, че не е наред...
- Сигурно е дишал лепило. - Какво?
Надрусан е.
Но не знае къде отиваме.
Ще заснемеш как готвят скитниците.
- Какво готвиш? - Гювеч.
Няма яйца, само гъби и ориз.
Това най-добрата рецепта.
"Скитник.ком".
- Кинаджия ли си? - Да, това уча.
Ще ви покажа мазето.
Можете да направите филм за него.
Добре.
Гледай ме само.
Елате всички.
Шани, внимавай как стъпваш. Ти също, Виктор.
- Добре ли сте? - Да.
Последвайте ме.
Голяма бъркотия е.
- Но е мой дом. Тук живея. - Ще се върнем ли горе?
Там живея, разбираш ли?!
Мамка му...
Пиян съм, но успях да сляза.
Това е брат ми.
Аз нямам...
Само недей да крещиш и поздрави момчетата.
- Добър ден, господине. - Хайде, тъпако.
- Здравейте, - Дръж се добре, или ще те ударя.
Може ли да рисуваме по стените?
Разбира се.
Кой ще те спре? Аз съм шефът тук.
Внимавай!
Да ги хвърлим.
По дяволите, хората са бездомници. Всички искат само власт.
Никой не се интересува от нещастниците, тънещи в мизерия.
Ела.
Бабо, ще ми обелиш ли лук?
Не е за вярване, но срещнахме едни бездомници...
Живях на улицата година и половина.
Но никога не съм била мръсна. Нито аз, нито приятелите ми.
Мамка му.
Разкарай си скапаните крака.
Сладурче...
Не го бутайте.
- Дай ми го, мой е. - Не е.
Престанете. Седнете.
- Достатъчно. - Аз съм бодигард на мама.
Достатъчно.
Баща ти бързо ще те успокои.
- Как си, Давид? - Здрасти, страхотна шапка.
- Къде отиваме? - Не знам. Ами Виктор?
Дойде ли?
- Да. - Къде е?
- Мисля, че е на площада. - Хайде да го потърсим.
- Какво върви скейта? - Какво?
- Караш ли? - Разбира се.
Шандор, какво мислиш за работата?
Жестоко нещо е. Печелиш пари и си купуваш храна.
Парите са полезно нещо. С тях можеш да си купиш всичко.
Всичко на света.
Даже цялата вселена, ако имаш двеста милиона.
А какво мислиш за родителите?
Имаме родители...
За да не...
Да не се караме, да не правим бели.
Да не пушим и да не пием.
Родителите са строги, но защитават децата на всяка цена.
Дори да ги бият, пак ги защитават.
И така...
Дебора. Дебора.
Дебора.
Шани.
Ще те хвана.
Караш я да се смее,
подаряваш й цветя, пръстени и рисунки.
Изведнъж тя се влюбва в теб.
Влюбени сте за 2 или 5 дни,
а после всичко свършва, нали?
Ти си глупак.
Идва кола.
Внимавай.
Марш към вкъщи.
Не можеш ли да се държиш нормално?
Какво те прихваща? Сбогувай се с Давид.
Утре няма да излизаш.
Сега ми се сърди.
Трябваше да правя столчета вместо деца.
Наистина... Или нещо друго...
Той смята, че животът е лесна работа.
Ще се учи от грешките си.
Така мисля аз.
Би ли се върнал тук? Ти си първокласникът, не аз.
Направих го.
Сега го препишете.
Седем.
Ако си толкова умен, ще го решиш.
- Четиринадесет минус осем? - Седем.
- Какво пишеш там? - Числа.
Колко е?
Написах всичките ти домашни.
- Това е добре. - За теб е добре.
- Колко време ти отне? - Около 10 мин за цялата страница.
Виктор, къде са ми оценките?
Къде са?
Показа ли го на Давид?
Не искам да му го показвам...
"Ученикът минава във втори клас."
"Поведение, възприятие, старание - добро."
"Граматика - Добър."
"Литература - Мн. добър."
"Френски - Среден."
Браво, хубави оценки.
Благодаря.
Честито завършване.
Пей с мен.
Майната им на учителите.
Трябва учиш, да учиш...
Майната му на ученето.
Бинго.
Ние сме непотребни улични деца,
но майка ни все още ни обича и приема.
Всеки иска да ми нарежда, мамка му.
Ще рисувам каквото си искам,
никой няма да ми нарежда какво да рисувам.
Прецакваш улицата с драскулките си.
Защо не го правиш у дома?! Засрами се.
Искам да развеселя хората, които са едни тъжни копелета.
Някои са тъжни, защото не са се чукали,
други - защото трябва да стават рано
или не са пили кафе сутринта, или нещо друго.
Аз съм супергерой, брато.
Ще спася света. Аз съм като Иисус.
Опитайте го. Направихме го заедно.
Работа в екип.
Майка ми винаги използва смешни имена като Шанди.
- Шанди. - Той все крои нещо.
Шанди.
Точно зад врата.
Тази птица ще осере всичко.
Кацна на покрива. Трябва да я гръмнем.
- Не биваше да го удряш. - Защо?
- Ще ти го върне тъпкано. - Удари ме.
Няма нужда, животът сам ще те накаже, сине.
Вече ме наказа.
- Ще те пребия. - Какво правиш тук?
- Здрасти. Какво правиш тук? - Мамо.
Давид дойде.
Гледай.
Доста е трудно.
Къде отиваме? Колко ще останеш?
Хайде да седнем някъде.
Провери батерията и продължи да снимаш.
Може да заснемеш някой бой.
Спокойно, аз ще разкажа историята.
Бяхме на урок по плуване и Шани започна да души едно дете.
След това бяха на лекар, за снимка.
Всички обвиняват Шани.
Честно казано, не е за първи път.
Някои хора просто си просят боя.
И да не му бях казал нищо, пак щеше да ме нападне.
Той е гадняр.
Можеш да излизаш с Давид, а Шани пак има проблеми в училище.
Можете да излезете, ако се върнете навреме.
- В колко часа? - Най-късно в 19 ч.
- Мамо, пускаш ли ни с тях? - Само големите. Без малкия.
Заради Шани отново ни посещават
от "Службата за закрила на детето".
Казал им е, че винаги се караме и други неща...
Заспал на чина и учителят каза, че...
Дано да си нямаме проблеми.
Ако не беше заспал в часа по математика,
ако не беше излъгал, нямаше да имаме тези проблеми.
Не те разбирам.
Казах ти да се държиш добре.
Получаваш една черна точка и ще те набия.
- Вървете. До 19,30 ч. да сте вкъщи. - Добре.
Ще се разболееш.
Недей да правиш така.
Недей да влизаш във водата, мръсна е.
Шани.
- Внимавай да не глътнеш вода. - Добре.
Дръж главата си отгоре.
Мисля за плановете си за бъдещето.
Тогава ще имам много пари
и ще помогна на семейството си.
Ще ходя на фитнес и ще бъда най-силният човек в града.
Така увеличаваш картината, и така я смаляваш.
- Нарича се мащабиране. - Да.
- Здравей, Мони. - Здравей.
Давид ще те заснеме, а ти си непослушна.
Трябва да се държиш прилично, за да изглеждаш добре.
Давид е дошъл...
Шани.
Защо си го взел от рафта? Счупен е, ще го изхвърля.
Шани, виж.
Виж, виж...
- Майната ти. - От 10 ч. го моля да стане.
Махни се от мен.
Забранявам му да играе на телефона.
Ще го стъпча, ако трябва.
Върша всичко в тази шибана къща - готвя, пера, чистя и работя...
Щяла да подаде сигнал в Службата,
а не вижда, че собственият й син пие като смок.
Безполезни неблагодарници.
- Стегни се вече. - Гладен съм.
Ще ядеш, когато е готово.
- Писна ми от всичко. - Шани има неприятности.
Цял месец не е ходил на училище.
Излизаше сутрин, прибираше се на обяд, все едно е ходил.
Изведнъж се появиха хора от "Службата за закрила на детето".
Едва не го отведоха...
Скъсвам се от работа,
а копелето само лежи и говори глупости.
- Говори глупости! - Остави ме.
Държи се зле в училище.
Рано или късно, ще имаме проблеми.
- Болен съм, съжалявам. - Оправдавай се.
Все едно.
Но не си болен, когато става въпрос за бели или пушене, нали?
Все едно.
Утре ще отида, само ми напиши извинителна бележка.
На всичкото отгоре е ядосан.
Върви по дяволите.
Малката е истинско бедствие.
Ще те ударя, мамка му.
Върви да побъркваш баща си.
Глупачка такава.
Тими.
Сигурна съм, че съм много красива.
Пъхни го в устата на баща си.
Стига. Престани.
- Мамо. - Няма да слизам в мазето.
Студено ми е, остави ме на мира.
- Чао. - Млъкни.
Чудесно, няма що.
Божичко, стъмва се. Трябва да ставам скоро.
Ставам в 3,30 ч. сутринта.
Шани.
Сега да затворим тоалетната.
Добре.
Срамувам се, кучко.
Срам ме е, че им се доверих.
Срамувам се, кучко.
Избоди си очите, остави тялото си да кърви.
Понятието е абстракция. Животът няма милост.
Всичко е черно, когато свалям маската.
Бокалът е включен. Животът ми изтича.
Чувствам, че кървя отвътре.
Вземи го. Добре.
- 1, 2, 3, 4... - 1, 2, 3, 4, 5, 6...
- Осем са. - Не, само шест са.
Горните две са кости. 1, 2, 3, 4, 5, 6...
- Ами това? - Там са белите ми дробове.
Един човек се държеше грубо.
На Шани не му хареса. Заяде се и започна да го бие.
- Едва ни разтърваха. - Измъкнаха го, но не беше лесно.
Не можех да реагирам.
Шестима души се опитваха да ни разтърват.
После Шани се разплака и го попитах какво има.
- Кой е плакал? - Той.
- Наистина ли? - Заради нервите.
На мен също ми се е случвало да плача от нерви.
Шестима души ме държаха.
Бях на 12 г. Сега съм на 15 г.
- Тези са... - Не са ли белези от изгаряне?
Не, ще ти разкажа после.
- Той може да ти каже. - От нокти са.
- От приятелката ти ли? - Не, моите.
Толкова ли са дълги?
Почесах се и си остана така.
- Дай ми го. - Майната ти.
Спрете камерата.
Какво има, копелета, горещо ли ви е?
Хубав и дълъг...
Разкарай се.
На тийнейджърите им е тежко, правят каквото си искат.
Мислят, че могат...
От утре спането на обществени места става незаконно
според новия закон.
Първоначално полицията ще предупреждава бездомниците,
но при три предупреждения ги грози затвор.
- Трябва да изхвърлиш боклука. - Нека Виктор да го изхвърли.
Крайно време е да свърши нещо. По цял де лежи.
Аз върша всичко.
Той просто става, яде и след това излиза.
Мързеливо копеле.
- Имам мустаци. - Съжалявам.
Каква е целта на съоръжението?
Поставих лост, за да може скъпият ми син да заякне
и да стане по-силен от мен.
Искам да се развива. Покажи ни как го правиш.
Не бива да се отказваш.
Вие сте мъртви. Мъртва си.
Ако го изядеш, ще те убия. Седни върху него и се завърти.
Разкажете ни защо решихте да обновите дома си.
Минаха няколко години.
Време е за ремонт.
- И на кого да благодарим за това? - На Шани.
"Службата за закрила на детето" ни принуди,
защото Шани се държеше лошо.
Ако не бях аз, нямаше да има ремонт.
Вярно е...
Аз съм причината.
- Точно така. - Какво казаха?
Имаме срок до края на август
да сложим електрически бойлер и да ремонтираме апартамента,
за да не вземат Шани в приемен дом.
Отстраниха ме от училище за 2 седмици заради лошо поведение.
Заради онази мръсна кучка с конска опашка.
Плюя на лицето й...
В училище вече всичко е наред.
Спри да пушиш, моля те.
Трябва да си вървиш. Представлението започва.
Отново изтрещя.
Как мислиш, че се живее на подобно място?
С подобни хора...
- Мога ли да го запиша? - Не бива.
- Да вървим, братле. - Ще стане по-зле.
Обикновено става по-зле.
Влез вътре скъпа, става ли?
- Какво ще правите? - Върни се утре в 13,30 ч.
Ще разбием цялата тоалетна.
Ще опаковаме нещата.
Готов ли си?
Дръж го с две ръце.
Стига сте се мотали.
Само чакам да излезеш, малък негоднико.
Ако не дойдат, ще взема Тими...
Тук са, отвори вратата.
- Чук-чук. - Заповядайте.
- Здравей. - Здравейте.
Здравей, Шани.
Здравейте на всички.
- Събудих ли те? - Налагаше се.
- Нали работиш нощна смяна... - Вземи си бисквитка...
- Благодаря. - Купих нови обувки за Шани.
- Здравей. - Къде са ти мускулите?
- Не ядеш ли? - Напротив.
- Ами Тими? - На детска градина е.
Прибира се след 16 ч.
Той е твърде слаб, а тя е твърде дебела.
Това е положението.
Свекърва ми също е кльощава, а аз съм...
- Заповядайте. - Благодаря.
- Какво правиш, Шани? - Нищо.
Нищо ли?
- Ходиш ли редовно на училище? - Да.
- Осми клас си, нали? - Седми.
- Ясно. - Повтарям.
- Синовете ми са на екскурзия. - Хубаво. Оправихме банята.
- Надникни. - Изглежда добре.
Разгледай я добре.
Майната ти, тъпако.
- Какво се случи снощи? - Не ми се говори.
Спомням си само, че пихме, мамка му...
Ами повръщането? Кой от вас е повърнал?
- Откъде да знам, мамка му? - Нали си бил там?
- Кой беше? - Не знам. Бях с Арман и Атила.
Не си спомням след две бутилки вино.
Ти ли повърна?
Казвам ти, че не си спомням.
Май ходихме някъде
и се прибрахме пеша.
Нищо друго не си спомням.
Кой знае къде сме били.
- Разбра ли? - Да.
- Не съм участвал. - Целият клас лъже.
Имаше един чувал със сухи листа.
Скъсахме го и го изсипахме пред портата.
Обзалагам се, че сте подпалили салфетките.
Не бяхме ние.
Да, вие просто сте се включили.
- Казах ти, че не съм аз. - А когато запалихте кофата...
На площад "Бакац"?
Трябваше да я изгася. Държат се като в детската градина.
Риташе кофата наоколо...
А той просто се смееше. Смешно ли ти е?
Малко лайненце...
- Все още не си по-силен от мен. - По дяволите.
Добре, ти си по-силна от мен.
- Кой е шефът? - Ти си шефът, моят цар и бог.
Излъгах...
Спри да ме риташ, докато съм на земята, мамка му.
- Доста е пълна. - Не пипай листата, Тими.
Запознах се с бащата на Шани, когато бях седемнайсетгодишна.
Тогава беше различен, работеше на различни места.
Сега не работи.
Но трябва да разбере, че вече е баща на три деца...
Заедно сме от 20 години и за толкова време
е имало три месеца, в които не съм работила.
Внимавай да не ти го вържа на врата.
Какво да те правя? Ела ми тук.
Трябваше да си купя презерватив, щеше да излезе по-евтино от теб.
Щях да имам по-малко грижи.
Шани прилича на баща си и дядо си.
Те винаги тичаха наоколо.
Брат му Виктор прилича на майка си.
Мързелив е като нея.
Момичето е много сладко, но не биваше да се ражда.
Момчетата вече са големи.
Сами се оправят.
Тя е сладурче.
Ще станеш прислужница като майка си.
Какво страшно куче.
Недей да ме лаеш, кученце.
Тими, прекалено много е. Кой ти го даде?
- Мама. - Мама ли? Добре...
Дано да не се разболееш.
Малката ми Тими...
Не харесвам шоколадов.
- Не е шоколадов... - Знам.
Престани, да не те ударя.
Стига вече.
Престани, че ще те перна.
Защо ме плюеш, малка кучко?!
Помогни ми.
Да не ме намушкаш...
Пиян ли си? Отиди да повърнеш в храстите.
Свърши алкохолът. Остана малко бира.
Нали се разбрахме, че няма да се напием?
- Майната ти. - Стана друго.
- Знам си границата, не съм като него. - Аз също.
Не е ли готино просто да се мотаем заедно?
Да, но я виж този алкохолик, който лежи в канавката...
Като него ли искаш да станеш?
- Моля те, Давид... - Остави ме на мира.
- Разказваме ти толкова добри истории. - Не сте...
Само искахте нещо.
- Добре, ще ти разкажа една. - Слушам те.
- Има един бездомник, носи барета... - Млъквай.
Остави ме да говоря.
Та този тип с баретата
ходи с нож и постоянно ни следи.
На пл. "Маркушовски" ни нападна с една счупена бутилка.
Чуй това.
Оправих пияната ти майка, след като й пиках в устата.
Чуй и това:
Скапаният стар кон трябва да навре сбръчкания си член
в оная работа на шибаната ти майка.
Опитай се да убедиш зрителите, че няма да станеш...
- Алкохолик, бездомник... - Или наркоман, или скитник.
Чуй ме, тъпако. Ще завърша основното училище.
После ще отида в гимназия.
Ще уча за алпинист.
Ще си издържа изпитите
и ще спечеля купища пари.
Ще си купя луксозен апартамент. Разбра ли?
Огънах мистрията.
Животът ми е пред мен. Аз съм едва 15-годишно лайно.
Ще работя по малко като студент,
а после ще си намеря истинска работа.
- Целият ми живот... - Аз съм твоят живот.
Не може да ми нарежда, когато стана на 18 г.
Тя и сега не може...
Наистина ли ще ме оставиш да нося скъсани чорапи и обувки?
Ти си много специална...
- Наследствено е. - Знам го.
- Умри. - Ти умри.
- Ракът да те хване... - Млъквай.
- Ти си неудачник. - Ти също.
- Майната ти. - И на теб.
- Майната ти. - Майната ти.
- Шибай се. - Няма.
- Да го духаш. - Това е твоя работа.
- Приключили ли? - С кое?
Поеми си дълбок дъх...
А сега млъквай.
Скъсахме го.
- Спри да го нараняваш! - Не го правя.
Той не те обича.
- Напротив, мой е. - Не, той ме обича.
Млъквай.
- На кого се обаждаш? - На майка ти.
Кажи й, че са ме скъсали по математика.
- Здравей... - Слушам те.
Скъсаха го по математика и по химия, останалите ги изкара.
Това е добре...
- Мамо? - Да?
Сърдиш ли ми се?
Няма значение.
Пошегувах се, минах всички предмети.
Браво, сине. Гордея се с теб.
- Знаеш ли какво означава това? - Какво?
Почакай. Разговарям с майка ти.
Означава, че синът ти не е глупак.
Трябва да се изнеса веднага...
С Шани и Рами ще се изнесем.
Ако Рами не ми беше гадже, щяхме да сме само двамата...
- Но аз съм. - Щяхме да си вземем проститутки.
Но аз съм.
Да, затова не може...
- Рак да те хване... - Но Ати би могъл.
Точно така.
Той и без това няма да има прилична връзка.
Май ти е прекалено удобно.
Добре, добре...
Заповядай, шефке.
Горещо е.
Храня и къпя сина ти, купувам му цигари...
Нали ти е гадже?
Да, но не ми е дете. Все едно съм го осиновила.
Той е твоят човек...
Вчера беше ужасно.
Какво се случи?
Снощи излезли с Атила, след като Мони тръгнала.
Не знаехме къде са, направо откачихме.
Когато ми каза, че е изчезнал, цялата се разтреперих...
Не можех да спра да плача, Мони ме утешаваше.
- Здравей. - Здрасти.
- Чухте ли за общежитието? - Че е изгоряло?
Да.
- Имаш ли общо? - Не.
Веднага решихте, че сме ние.
Видяхте ли го? Наблизо ли бяхте?
Не, разбрахме от доктора.
Видяхме го, докато водехме Тими на детска градина.
Причинителите са момче на 16 г. и две 15-годишни момчета.
Първоначално се предполагаше,
че причината е електрическа повреда,
но разследването установи, че трагедията е причинена от палеж.
Загина баща на четири деца, а сградата е разрушена.
Младежите казаха, че палежът бил просто шега.
- Здравейте. - Аз съм Виктор Орбан.
Вече знаем как се е разпространил огънят.
Започнал е при желязната врата.
Студентите са имали 2 минути да напуснат сградата.
- Пожарната е дошла след 8 минути. - Да.
Но огънят се е разпространил за три.
Най-добре да съборим общежитието и да го построим наново.
Трябва да обмислим този вариант.
Има очевидна връзка между палежа и смъртта на човека.
Очевидно не сте искали да се случи...
Не бива да се самообвиняваш,
защото това ще съсипе живота ти.
Но тази огромна беда е по ваша вина,
макар неволно причинена.
Предполагам, че когато сте подпалили дюшека пред вратата,
сте мислили, че той просто ще изгори.
Да.
Аз също не бих предположил, че огънят може да се разпространи,
въпреки че не съм правил нищо подобно.
Има огромна разлика в присъдата, когато убийството е непредумишлено.
За умишлено убийство наказанието е от 5 г. до живот,
докато за неумишлено е между 2 и 8 г.
Наказанието ще е по-леко, тъй като си непълнолетен.
Но каквото и да правим, дори да те разпънат,
това няма да върне човека.
Независимо, че трагедията е огромна,
не мисля, че има смисъл да съсипвам живота ти,
като те изпратя в затвора за малолетни -
ужасно място,
където ще изкараш години сред истински престъпници.
Бих направил всичко възможно, за да...
Облекча...
Твоята...
Общата...
Семейната ви...
Скръб.
- Скръбта? - Скръбта на семейството ви.
Никога не сме мислили...
Не сме предполагали, че шегата ни
може да доведе до подобна трагедия.
Моят баща е много важен за мен
и не мога да си представя живота си без него.
Дори не мога да си представя...
Не мога да си представя какво е да загубиш любим човек.
Знам, че не мога да върна съпруга ви,
и дълбоко съжалявам за това, което направих.
Бих искал да помоля за прошка, Най-голямото момче.
По дяволите...
Добре ли си, Шани?
Хайде да излезем. Нека да направим нещо заедно...
С Ати искахме да си купим лакочистител.
Но той нямаше пари и се скара с касиерката.
Арман го купи и тръгнахме към детската площадка.
Там има един контейнер.
Исках да го запалим.
Ако бяхме го направили,
нямаше да се случи това.
Но ние продължихме и Арман забеляза матрака.
Каза да отидем и да го запалим.
Ати клекна, а ние го покривахме.
Арман му каза да се престори, че пикае.
Ати стана и започна да пикае,
а ние изливахме лакочистителя върху матрака.
Извадих запалката от джоба си и му я подадох.
Той я взе, запали изпаренията и хукнахме да бягаме.
Не искам да кажа, че той е виновен.
Всички сме.
Не биваше да го правим.
Защо толкова ви харесва да вандалствате?
- Защо се забърквате в неприятности? - Това са детинщини.
Просто не искаме да пораснем.
Или поне не още.
Трябва да променим поведението си.
- Какво точно? - Отношението ни към всичко.
Нагласата ни, че ние сме шефовете.
Че не се подчиняваме на никого.
Работата добре ли ти влияе?
Когато не искам да правя нещо, което родителите ми искат от мен,
им казвам, че цял ден съм работил.
И те ме оставят на мира.
За щастие.
Днес май нищо не си свършил.
- Аз ли?! - Да, ти.
- Как така "нищо"? - Шани...
Свърших много. Работих по стените.
Все още работя, какво друго...
- Нищо. - Как така?
Стени... Нищо плюс боклук.
Боклук, стени...
- Фуги, метене... - Стига, де.
Значи нищо. Благодаря.
Това е всичко.
Ако една двойка е откровена,
светът ще е в краката им.
Знаех си, че ще го направиш.
Когато порасна, искам детето ми да расте в добри условия.
Не искам да му е гадно, че се прибира
или когато си стои у дома.
Не е ли гадно, когато детето ти не обича да си е у дома?
Не бих се държал със семейството си, както са се отнасяли към мен.
Ако питаш мен.
Нещо такова.
3...
4...
5... Отвори уста.
- На обратно ли е? - Не.
- Не по този начин. - Чакай малко.
Готово.
Дай ми голяма целувка. Ще изпратя Рами и ще дойда при теб.
А ти тайно вземи телефона на татко.
Знам...
Добре...
86 см... А каква е дължината?
Слагам ги тук, а другите - там.
Добре, но ти ще спиш до стената.
Да не би да искаш да отрежа радиатора?
Според адвоката на загиналия в пожара баща на четири деца
трагедията не е причинена само от действията на трите момчета.
Повдигнато е обвинение
срещу двама служители на общежитието.
Прокуратурата не е повдигнала обвинения
срещу отговорниците за пожарната безопасност.
Ще настояваме за това.
Как ли ще приключи всичко?
- Не знам. - Ти как мислиш?
- Не ме интересува. - Как така?
Щом на него не му пука, защо на мен да ми пука?
- Липсва ли ти? - Не.
Той е на 18 г. и си тръгна. Направих същото някога.
Така стоят нещата, но все пак...
Не се прави така.
Обясних му, че ако няма професия
или поне шофьорска книжка, е прецакан...
- Шани вкъщи ли е? - Не.
- Не си вдига телефона. - На нас също не ни вдига.
Страхотно.
Можеш да му звъниш цяла нощ.
Ало?
Попитай го кога ще се прибере.
Кога ще се прибереш?
Не знам... По-късно.
Ще те набия, като си дойдеш.
- Обичам те. - Аз също. Чао.
- Не знаят, че сме тук, нали? - Не.
Ще ги изненадаме.
Дано не пушат отвън.
Добър вечер, дами и господа.
- Балинт ни докара... - Тихо, баща ти спи.
Отново е пиян.
Добре сте заредили...
Даже ми е оставил малко.
- Нямате ли храна у вас? - Имаме, проверявам ви.
- Домъчня ми. - Искаш ли да го поправя?
- Би било добре. - Ще донеса лепило от работа.
Ще го измеря и ще го поправя.
Чух, че си взел книжка и ще си имаш кола във вторник.
Не съм, глупако.
- Виждал ли си такава? - Изглежда като фалшива.
- Как така? - Дай да видя.
- Ето я. - Браво на теб.
- Започни да наливаш, ще те спра. - Добре.
Наздраве.
Божичко.
Снимай татко.
Трябва да кажа, че доста заякна.
Защото материалът ми е добър.
- Добре си го обработил. - Все тая...
Не е "все тая". Трябва да си благодарен за живота.
- Разкарай се. - Мамка му.
- Отивам до магазина. - За какво говориш?
Като риба на сухо.
Май ти трябва лекар.
Все още не.
Защо съм толкова притеснена? Стомахът ми е в гърлото.
Ужасно чувство.
Ти трябва да се притесняваш, не аз.
Призовавам подсъдимия да влезе в залата.
Писменото изявление, което подадохте, е както следва:
"Не се смятам за лош човек.
Не съм имал намерение да нараня някого.
За съжаление, съм отгледан в лоши условия.
Шестимата живеехме в общинско жилище от 28 квадрата -
баба ми, двамата ми братя, и родителите ми.
Дълго време споделяхме общо легло.
Имах едно малко чекмедже.
Тези обстоятелства попречиха на обучението ми
и ме подтикваха да не прекарвам време у дома.
Майка ми правеше всичко за нас. В един момент работеше на три места.
Прекарвах много време без родителски надзор.
Налагаше се да се грижа за малката си сестра.
Научих си урока, че не трябва да си играя с огъня.
Никога повече няма да направя нещо подобно.
Ще направя всичко възможно, за да компенсирам
последствията от моите безотговорни и глупави действия."
- Поддържате ли това твърдение? - Да.
- Някакви допълнителни изявления? - Не.
Призовавам прокурора да се произнесе по предложения обвинителен акт.
Въз основа на доказателствата, прокуратурата предлага
наказания на непълнолетните първи и втори подсъдими -
лишаване от свобода за 7 г. и 6 м.
За третия подсъдим - в размер на 6 г. и 8 м.
Какво ти дава сила? Как се подготвяш за затвора?
Не знам.
Казах, че съжалявам и че беше инцидент.
Никога не съм предполагал, че ще свърши така.
Гузен съм, но кой не би бил на мое място?!
Човекът си отиде...
Можеше да си ти...
Всеки един...
Или ти...
Можеше да си ти, по дяволите...
Какво ще се случи с нас?
Ще излежиш присъдата, а аз ще те чакам.
Ще останеш ли с мен?
- Да. - Да.
Подарявам ти го от сърце.
- Вече е твой. - Ще се видим ли утре?
Не съм сигурен. Ще дойда, когато имам време.
Кога?
Не е утре.
Може би през уикенда, но не обещавам.
- Този уикенд ли? - Да.
- Добре. - Дай пет.
По време на премиерата на филма, повече от 5 години след инцидента,
делото все още не е прекратено.
Превод ДЕНИЦА ЙОРДАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО