Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Dobrý den! Můžu si vás natočit? - Proč?
Bydlím tady a často vás vídám, tak mě napadlo, že bych vás natočil.
Každý člověk je jedinečný...
Na to už jsem moc stará...
Nechcete se na sebe aspoň podívat?
Podívejte! Tady.
Sluší vám to.
- Vážně? Sluší mi to? - Ano, sluší.
Díky. Kolik je ti let?
- 21. - Vážně?
Tak se mějte hezky.
Potkáváme se na ulici
a já si někdy říkám, co se asi tak lidem honí hlavou, vy ne?
Většinou nic.
To si myslím já.
U většiny lidí...
Lidi se starají jen sami o sebe. Nic jinýho je nezajímá.
Derou se jeden přes druhýho kupředu, a tak to je.
Vystřelil jsem taťkovi ze šulina
a zamířil jsem přímo ven,
abych byl první, kdo si venku z plnejch plic zakřičí.
Máma mě jen tak pohodila do světa...
Nejsem alkáč, nejsem magor, ale je to tak, jak to je.
Všichni se můžou jít vysrat!
Lidi šukají jako králíci,
ale já jsem slušná ženská.
Copak si nezasloužím slušnýho chlapa?
Příští stanice Náměstí Boráros, Budapešť.
Co je silnější, osud, nebo vůle?
- Osud. - Rozhodně osud.
Vítejte, jmenuji se Viktor Orbán.
Svět zažívá těžké časy.
My, Maďaři, procházíme náročným obdobím.
Naše každodenní problémy se vyřeší jen tehdy,
pokud se nám povede obnovit Maďarsko.
Nesmíme ztrácet čas.
Problémy s prací, důchody i živobytím se týkají nás všech.
Správné řešení nalezneme jenom společně.
Děkuji za pozornost.
Pěkně, Sanyi!
Jestli to sklo rozbiješ, přijde tě to hodně draho.
Do háje.
Co je, vyhodili vás?
- Čau, já jsem David. - Ahoj.
Já musím...
Tohle je v pohodě.
Super.
Víš, co myslím.
Sanyi...
Sanyi je dost blbej, aby...
Tak už mi vrať ten míč!
Promiň!
Předveď něco!
Otočku, ollie, cokoliv, spin, dvě kolečka.
- Chceš nám to ukázat? - Jasně. Podrž mi kameru.
Tak já tě natočím.
Počkej, ještě ne. Natočím radši skate.
Zaber mě, až budu ve vzduchu.
Mám to.
Pojď na mou zahrádku Já si tě chytím
Zatím jsem maličký Však brzy vyrostu
V týhle chvíli deset milionů lidí spí,
šest milionů lidí má sex
a jeden buzík mě natáčí na kameru.
Buzík má sex a pak ho ojebou a pak...
Ty špíno!
... a tenhle tlustej šmejd nás natáčí.
Toč, toč! Tak dělej!
Už jede!
- A na konci se vyseká. - Natočil jsem to!
Sanyi, dáme si pizzu.
Koupí nám pizzu.
Koupíš nám dva kousky?
- Kolik stojí jeden kousek? - Jeden stačí.
Je to 350? Tak pojďte, kluci.
- To bylo hustý, co? - Jo, byl jsi skvělej.
Jo, dojel jsem daleko. Plácneme si!
Spočítejte si to, nevím, jestli je to přesně.
Dobře, spočítám.
Bon appétit. Dobrou chuť.
Díky. Bon appétit.
- Dej mi svoje číslo. - Jasně.
Jo, dáme si na sebe číslo,
protože si myslím, že budu točit dál.
Kdybych si dneska nevzal kameru,
nemohl bych vás natočit.
- Ale nedávej to na internet. - Nedám.
Nedávej na internet, jak jíme pizzu.
Až se naučíme všechny triky na skejtu,
můžeš to natočit a nahrát.
Jo, to můžeme dát na internet.
Jo, můžeš tam dát ty triky.
Loni v létě nám skejtování fakt šlo,
ale rodiče nás ven na skejt nepustí.
Chápu. Nemůžete trénovat.
Ale díky tobě teď můžeme.
Super, tak do toho.
- Pojď dál! - Už jdu.
Pojď, kámo.
Můžeš jít k nám na návštěvu.
Tak jdeme. Vyfotím si to tam.
Dobrý den.
Já jsem David.
Chce si nás všechny vyfotit.
Jestli nechcete, nebudu vás fotit.
To je opravdový fotoaparát?
Jasně že jo. To nevidíš?
Studuju filmovou školu.
To není fotoaparát, to je videokamera.
Můžeme zůstat venku do devíti? Oni na nás dohlídnou.
Běž, běž!
Na shledanou.
Pořád mi teče z nosu.
Můžu to podržet?
Proč si nevezmeš čepici? Nastydnou ti uši.
Mně je to jedno...
Na shledanou.
- Co jsi natočil? - Natočil jsem tvoji babičku.
Ukaž mi to.
Podívej se!
Tady jsi ty.
Hele! Tady je tvůj ksicht...
Teď!
- Jsme tři místní debilové. - Fakt?
Chápeš, jsme ty statečný...
Ničeho se nebojíme.
Ve škole jsem jako andílek, ale jenom ve škole.
Kluci, nechte toho!
Nebudeme si kazit den.
Jo, sice zlobíte, ale jinak jste fajn děcka.
Držíte spolu, respektujete se navzájem.
Nesedíte celý den doma u televize.
To ne.
- A sakra! - Do háje...
Sanyi, za to můžeš ty.
Tenhle kluk si to jednou odskáče.
- Teď já! - Teď dám pořádnou ránu!
Jsem na řadě!
Uteč!
Co tu natáčíš, synu?
M...
... R...
... T.
Mrd!
- Dej mi tu žlutou! - Tady máš.
Ty začneš v jednom rohu a já ve druhém,
a účelem je co nejvíckrát překřížit čáru toho druhého.
Už máš jednu.
A dvě,
tři, čtyři, pět, šest...
To je paráda!
Něco ti řeknu.
Já dokážu, co budu chtít.
Porazím jakoukoliv překážku.
Najdu na světě chybu a opravím ji.
Hřiště je stresující prostředí.
Je tu hodně kreténů.
Někdy se spolu rveme, ale není to nic vážnýho.
Někdy se mlátíme,
připravujeme se na život
a jsme fakt drsný.
Myslíš, že jsou rodiče doma?
Nevím, ale nechávají děti chodit ven samotné.
Možná jsou celý den v práci.
Myslíš, že už je moc pozdě?
Ještě ne.
Tak já zaťukám.
Prosím, račte dál.
- Pánové, račte dále. - Dobrý den!
Dobrý den!
Vezmi si to, co jsi měl odpoledne.
Sanyi, ukliď si svoje věci.
Davide, pojď sem.
- Vy spíte všichni v jedné posteli? - Jo. Pojď dál.
Podívej se na to.
Ty jsem namaloval sám.
Jsou moc hezký.
- Tak už půjdeme? - Počkej, prohlížím si ty obrázky.
- Co hledáš, Viktore? - Peníze.
- Jaký peníze? - Babička má ještě 20 forintů.
- Mami, můžeme být venku do sedmi? - Ano.
Jestli přijdete o dvě minuty pozdějc, neřežu vám.
Dobře, tati.
Jedeme!
Já se poseru.
To radši ne.
- Chceš si to vzít? - Ani to nezkoušej!
Já beru drogy tajně.
Chceš půlku?
Ten blbeček si to vezme.
Nejez to, Sanyi.
To jsou léky pro dospělé.
Sanyi!
Tak pojďte.
Neber mi botu!
Dobře ti tak, ty nechutný prase.
Fuj, vyválel se v psím hovně.
Sakra, Sanyi.
Neboj se, to se umeje.
To nic není, jen hovínko.
Sanyi, hlavu vzhůru!
Jsem drsňák.
Všichni vědí, že jsem drsňák.
- Nech toho, třeba to někdo chce. - To je mi fuk.
Je mi jedno, co si lidi myslí.
Jestli si myslí, že jsem tulák nebo ožrala.
Ticho! Skrč se.
Nevím, jak se to dělá...
Tohle město patří všem
a všude se můžeš cítit jako doma,
i na ulici.
Možná to vypadá, že si jen hrajeme,
ale tohle není žádná hra, tohle je smrtelně vážný.
To patří nějakýmu bezdomovci.
Ne, nedělej to!
Nedělej to, doprčic!
- Táta nás málem nepustil ven. - Vždyť je sobota.
Jo, protože jsme ho ráno vzbudili.
Hele, my máme doma perníkovou chaloupku.
- Teda měli jsme ji. - Celou jsme ji snědli,
zbyl jenom kousek.
Vidím, že jsi vyrostl, Sanyi.
- Proč jste nepřišli dřív? - Byli jsme doma v Debrecenu.
Budete tady v pondělí?
Chceš, abychom přišli zítra, nebo přijdeš za námi?
Zítra, vstaneme v jednu nebo ve dvě a pak se můžeme sejít.
Budu mít narozeniny jednadvacátýho, bude mi devět.
To si děláš srandu...
Doteď ti bylo jenom osm? Bereš to pozpátku, co?
A co ty?
- Za měsíc mi bude 22. - Jasně.
- Můžu jít první? - Tak jo, smraďochu.
Viktor se každej den pokadí.
A ty se každej den počůráš.
Tak to se k sobě hodíte.
- Neubližuj mi. - Tak jdi!
Dobře... Davide!
- Viktore! - Co když je to pedofil...
Sleduje nás.
Hlavně žádný problémy.
Asi mu něco je...
- Je zfetovanej z čichání lepidla. - Cože?
Jo, je zfetovanej.
Ani nevím, kam míříme.
Pojď si natočit, jak vařej tuláci.
- Co vaříte? - Lečo.
Bez vajíček? S houbama a s rýží.
Tak se to má dělat, s houbama a s rýží.
Tulák.com
Bude z tebe filmař?
Jo, studuju to.
Ukážu vám to ve sklepě.
Můžeš o tom natočit film.
Dobře.
Takhle.
Můžeme jít společně.
Sanyi, dávej pozor! Ty taky, Viktore!
- Dobrý? - Jo.
Pojďte za náma.
Je tady bordel.
Ale co mám dělat? Je to můj bejvák.
Vrátíme se na pískoviště?
Tady žiju, chápeš to?
Doprdele...
Taky jsem byl ožralej.
To je můj brácha.
Nemám...
Nezačni řvát. Pozdrav ty kluky.
- Dobrý den. - Hej, debile! Pozdrav je!
Nazdar.
Chovej se slušně, nebo ti jednu fláknu.
Může se tu kreslit na zdi?
Jasně že jo.
Kdo by ti to zakázal? Jsem tu jenom já.
Pozor!
Hodíme to najednou.
Sakra práce, lidi nemají svoje domovy.
Každý chce jenom mít moc.
Nikdo se nezajímá o ty, co žijou v bídě a špíně.
Pojď sem.
Babi, oloupeš mi cibuli?
Věřili byste tomu? Potkali jsme sympatický tuláky...
Taky jsem žila rok a půl na ulici.
Ale nikdy jsme nebyli špinaví. Ani já, ani ostatní, co žili se mnou.
Hergot!
Dej ty svoje špinavý hnáty pryč!
Je krásnej...
Nestrkej do něj!
- Dej mi ho, je můj! - Není!
Přestaňte!
Sedni si!
Uklidni se!
Jsem mámin osobní strážce!
Uklidni se!
Až přijde tvůj táta domů, pomůže ti, aby ses uklidnil...
Ahoj, Davide.
Nazdar, chlape! Máš dobrou čepici!
- Kam půjdeme? - Nevím. Co Viktor?
Už je venku?
Jak to?
Myslím, že šel na Markusovszkého náměstí.
Půjdeme ho najít.
- Kde máš skateboard? - Cože?
Máš ještě svůj skateboard?
Jo.
Sándore, co si myslíš o práci?
Podle mě je to super.
Vyděláš si peníze na jídlo.
Peníze se hoděj. Protože si pak můžeš koupit cokoliv.
Cokoliv na světě.
Nebo celej vesmír, když máš dvě stě sto milionů.
A co si myslíš o rodičích?
Máme rodiče na to...
... abychom se spolu...
... neprali,
abychom nezlobili, nekouřili, nepili alkohol a tak.
Rodiče jsou přísní,
ale chtějí za každou cenu chránit svoje děti.
I když je bijou, tak je chtějí chránit.
Tak to je.
Deborah! Deborah!
Deborah!
Sanyi! Sanyi!
Já tě chytím.
Umíš ji rozesmát,
dáváš jí kytky, prstýnky a obrázky.
A pak se do tebe najednou zamiluje.
Jste do sebe zamilovaní dva nebo pět dnů,
a pak je konec, ne?
Jsi pitomej!
Jede auto!
Pozor, Sanyi!
Mazejte domů, a hned!
Neumíš se chovat, ty demente? Idiote!
Co tě to popadlo?
Rozluč se s Davidem! Hned teď!
Zítra nikam nepůjdeš!
Teď je uraženej. Do háje!
Měla jsem místo dětí vyrábět stoličky.
Vážně. Nebo židli...
Myslí si, že život je peříčko.
Bude se muset poučit z vlastních chyb.
Víc k tomu nemám co říct.
Synku, můžeš sem jít? Ty jsi v první třídě, ne já.
Udělala jsem tohle a tohle.
Tak si k tomu sedni a přepiš to.
Sedm.
Když jsi tak chytrej, tak to udělej sám.
- Čtrnáct mínus osm? - Sedm.
- Co to tam píšeš? - Čísla.
Jako kolik to je?
Dělám za tebe celý úkol.
To nevadí.
Tobě možná ne.
Jak dlouho to děláš?
Asi deset minut, a už mám skoro celou stránku.
Viktore, kde jsou moje známky?
Viktore, kde mám známky?
Ukázal jsi to Davidovi?
Nechci mu to ukazovat...
"Žák může postoupit do druhé třídy."
Chování proměnlivé, svědomité, dobré.
Gramatika, 3.
Literatura, 3.
Francouzština, 4.
Gratuluju! To je dobré vysvědčení.
Jo, díky.
A tobě gratuluju, že jsi ukončil první třídu.
Zazpíváme to jako kánon.
Všichni učitelé ať se jdou vysrat.
Pořád jen učit se, učit se, učit se. Seru na učení!
Bingo!
My jsme sice jen pobudové z ulice,
ale naše matka nás i tak miluje.
Každý mi chce říkat, co mám sakra dělat.
PRCAT.COM
Kreslím si, co chci.
Nikdo mi nebude říkat, co mám kreslit.
Prasíte ulice těma vašema čmáranicema.
Proč to neděláte u sebe doma? Styďte se!
Chci lidi rozveselit, protože jsou to smutný kokoti.
Některý jsou smutný, protože si nezaprcali,
jiný si stěžujou, protože museli ráno brzo vstávat
nebo si ráno nedali kafe.
Já jsem superhrdina, kámo.
Zachráním svět. Jsem jako Ježíš.
Ochutnej to! Udělali jsme to společně.
Týmová práce.
Moje máma ti říká legračně. Třeba "Šandi".
Šandi.
Sanyi pořád vymejšlí nějaký srandy.
Šandi.
Přímo na krk!
Ten pták se tam vysral.
Pták na střeše! Zastřelíme ho.
Neměl jsi ho mlátit.
Proč ne?
Protože ti to vrátí...
Vrať mi to!
Nebudu ti ubližovat, život tě vytrestá až dost, synu.
Už se mi to vrátilo.
Já tě sejmu!
Co tady děláš?
Čau!
- Kde se tady bereš? - Mami!
Je tady! David je tady!
Podívej.
Jo, to je těžký.
Kam půjdeme? Jak dlouho tu budeš?
Pojďte si někam sednout.
Zkontroluj baterku a natáčej.
Možná tam bude nějaká rvačka.
Uklidni se, Sanyi, já mu řeknu tu historku.
Na plavání začal Sanyi škrtit jednoho kluka.
Pak musel k doktorovi na rentgen.
Všichni z toho viní Sanyiho.
Ale to nebylo poprvý.
Některý lidi se chtějí prát, ale jiný to nechají být.
Začal by se se mnou prát, kdybych mu nic neřekl?
Je to magor.
Můžete jít ven jen s Davidem, protože Sanyi měl zase průšvih ve škole.
Kluci můžou jít ven, ale musíte je přivést zpátky.
Dokdy se máme vrátit?
Nejpozději do sedmi.
Mami, můžeme s nima jít kamkoliv?
Jenom s velkýma klukama.
S tamtím klukem ne.
Díky Sanyimu k nám zase přijde kontrola z Odboru ochrany dětí,
protože něco vykládal ve škole.
Říkal, že se pořád hádáme, a ještě další věci...
Lehl si na lavici a učitelka řekla...
Snad to dobře dopadne.
Kdyby Sanyika nechrápal při matice
a nevykládal ty svoje výmysly, neměli bychom žádný problémy.
Vůbec to nechápu.
Říkala jsem ti, ať se ve škole chováš slušně.
Dostaneš jeden černej puntík, a seřežu tě.
Už můžete jít.
- A budete doma do půl osmý. - Jasně.
Kámo, vždyť chytneš nějakou infekci! Pojď ven!
Tohle nedělej!
Nelez do tý vody, je špinavá!
Sanyi!
Nepij to, slyšíš mě?
Dobře.
Nepotápěj si hlavu!
Přemýšlím o svých plánech do budoucna.
Až budu mít spoustu peněz,
pomůžu rodině.
Pak budu chodit do posilky a cvičit a budu nejdrsnější chlap ve městě.
Tímhle se obraz zvětšuje a zase zmenšuje.
Říká se tomu "zoom".
- Ahoj, Móni! - Ahoj!
David natočí, jak neposloucháš.
Poslouchej mě, pak budeš hezká.
Hele, je tu David...
Sanyi!
Proč jste to sundali dolů? Je to rozbitý, vyhodím to.
Sanyi, hele!
Hele, podívej. Hele!
Vyhul mi.
Prosím Sanyiho už deset hodin, aby vstal...
Nech mě!
Dneska večer rozhodně nebude hrát na telefonu...
Jinak mu ho rozdupu.
Všechno tady dělám já.
Vařím, peru, uklízím a ještě chodím do práce.
Že prý zavolá na Odbor ochrany dětí,
ale měla by nahlásit svýho syna, protože chlastá jako doga.
Zasraný neschopný smradi.
- Co kdyby ses dal dohromady? - Chtěl bych něco k jídlu.
Dostaneš jídlo, až to bude.
Už toho mám plný zuby.
Sanyi má průšvih.
Celý měsíc nechodil do školy.
Ráno odešel a vrátil se v jednu, jako kdyby byl ve škole.
Pak sem najednou přišli z Odboru ochrany dětí.
Málem si ho odvedli pryč...
Já dřu jako kůň,
a tenhle hajzlík se tu jen válí a má plnou hubu keců.
- Samý kecy! - Nech mě chvíli!
Začal zlobit i ve škole.
Dřív nebo pozdějc z toho bude problém.
- Jsem nemocnej. Promiň. - Jasně. To může říct každej.
No a co.
Ale nejsi tak strašně nemocnej,
abys nemohl dělat voloviny nebo kouřit, co?
Jasně.
Zítra tam půjdu, ale napiš mi tu posranou omluvenku.
Takže teď se nasere on? Kurva...
Jdi do háje.
A tahle malá? To je taky pohroma!
Já jí jednu vrazím!
Běž za tátou, chvíli otravuj jeho místo mě!
Ty hovádko!
Timi!
Teď mi to určitě moc sluší.
Strč ho do pusy tátovi.
Tak dost! Už toho nech!
- Mami! - Nejdu dolů do sklepa,
je tam moc zima, nech mě bejt.
- Čau. - Sklapni.
Moc hezký. Sklapni.
Bože můj, už bude tma. A já musím brzo vstávat.
Vstávám v půl čtvrtý ráno.
Sanyi!
Tak. Teď ten záchod zavřeme.
Tady, sem.
Já se tak stydím
Že jsem jim věřil
Já se tak stydím
Vydloubni si oči a vykrvácej
Názor je abstrakce Život se s nikým nemaže
Když si sundám masku Všechno je černý
Nasadit boxery Život před očima ti poběží
Kámo, já pocit mám Že snad chcípám
Dívej se sem. Počkej!
Jedna, dva, tři, čtyři...
Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest a dva dole.
- To je osm. - Ne, jenom šest.
Ty horní dva jsou žebra.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět, šest...
- Co je tohle? - To jsou plíce.
Jeden kluk si hrál na tvrďáka,
a Sanyimu se to nelíbilo. Takže ho začal mlátit.
- Nemohli nás odtrhnout. - Odtrhli ho, ale dalo jim to zabrat.
Já jsem tam jen seděl a koukal na to.
Šest lidí se mě snažilo odtrhnout.
Pak jsem si všiml, že Sanyi brečí,
a tak jsem k němu šel a zeptal se, co se děje.
- Kdo brečel? - On.
- Vážně? - To bylo z nervů.
Mně se to taky stalo, že jsem brečel z nervů.
Šest lidí se mě snažilo udržet.
To mi bylo dvanáct. Teď je mi patnáct.
- Tohle je... - Nejsou to popáleniny?
Tohle? Ne, to ti povím pak.
- Dokáže ti, co se stalo... - To jsou škrábance od nehtů.
- Od tvojí holky? - Ne, od mých nehtů.
Ty máš dlouhé nehty?
Škrábal jsem si to, a pak mi to tam zůstalo.
Vrať mi to.
Trhni si!
Přestaň točit!
Co je, čuráci, je vám horko?
Hezky dlouhej čurák...
Vypadni odsud!
Dospívání je těžké, začnou si dělat, co chtějí.
Myslí si, že můžou...
Od zítřejšího dne bude podle nového zákona trestné
spát venku na veřejných místech.
Policie bude zpočátku vydávat jen napomenutí
lidem bez domova,
ale po třech napomenutích je mohou poslat do vězení.
Musíte vynést odpadky.
Ospalej Viktor to udělá.
Nemůžeš ho seřvat?
Celej den leží v posteli a nic nedělá.
Já tu dělám všechno.
On jenom vstane, nají se a jde ven.
Línej hajzl.
- To je můj knír. - To mě mrzí.
Co to je za nářadí?
Tuhle hrazdu jsem nainstaloval, aby můj drahý syn mohl posilovat
a měl větší sílu, než má teď.
Chci, aby se rozvíjel, aby nám ukázal, jak se rozvíjí.
Budeš to dělat dlouhodobě.
Jsi mrtvej.
Ty seš mrtvá.
Jestli to sežereš, zabiju tě.
Sedni si na to a toč se dokola.
Řekněte nám, proč jste se rozhodli zrekonstruovat byt.
Uběhlo několik let.
A my budeme renovovat náš byt.
A kdo to zařídil?
Sanyika.
Protože Odbor ochrany dětí nás k tomu donutil,
jelikož Sanyika hrozně zlobil.
Nebýt mě, tak bychom to tady neopravovali.
Jo, to je pravda...
Takže jsem vám vlastně pomohl.
Tak to slyšíte.
Ale co vám řekli na Odboru ochrany dětí?
Že máme byt zrekonstruovat do konce srpna.
Máme si pořídit elektrický ohřívač vody a opravit celý byt.
Jinak Sanyiku dají k pěstounům.
Zlobil jsem ve škole, takže mě na dva tejdny vyloučili,
kvůli týhle špinavý, pojebaný krávě s culíkem.
Plivnu jí odsud do obličeje...
Teď je to ale ve škole dobrý.
- Přestaň kouřit. - Ty přestaň taky.
Teď se s vámi rozloučím, slyšíte ten cirkus vevnitř.
Už zase vyvádí jak šílená. Mně je to jedno!
Jaký to podle tebe je, žít na takovým místě?
S lidma, jako jsou oni...
Můžu to natočit?
Radši ne.
Pojď, kámo.
Bude to ještě horší.
Většinou se to zhorší.
Běž dovnitř, jo?
Jak to tady vidíš?
Přijď sem zítra v půl druhý,
celý to tady zničíme
i celej záchod. A pak to sbalíme.
Jdeš do toho?
Držte to pořádně.
Hele, jak si to užívají.
Jen počkej, až vylezeš, ty hajzlíku.
Jestli nepřijdou, tak dojdu pro Timi...
Už jsou tady, otevři.
Ťuky ťuk.
Pojďte dál.
- Dobrý den. - Zdravím!
Ahoj, Sanyi.
Dobrý den.
- Vzbudil ses? - Musel jsem.
- Protože pracujete od úsvitu... - Dejte si sušenky...
- Děkujeme. - Koupila jsem boty pro Timi...
Dobrý den!
Nazdar, kde máš svaly?
- Ty nejíš? - Jím.
- A co Timi? - Timi je ve školce.
Chodí domů až po čtvrté hodině.
Jde o to, že on je moc hubený, a ona je moc tlustá.
S tím nic moc nenadělám.
Moje tchýně je taky hubená, a já jsem...
To je v pořádku.
- Posaďte se. - Děkuji.
Co je nového, Sanyi?
Nic.
Nic?
- Chodíš pravidelně do školy? - Ano.
Osmá třída, že?
- Sedmá. - Aha.
Opravili jsme to.
- Synové teď pojedou na výlet. - Dobře. Spravili jsme koupelnu.
Kuk! To vypadá hezky.
Už jdete?
Pod sluncem a na trávě
Jsem hubenej a prodám víc za míň
Vyrostl jsem v Szegedu
Ale sláva mě semlela
Člověk to snáší, dokud to jde
Mám svoji cenu, a vy to vidíte
Dal jsem slib, že nebudu zlej
Stejně se potloukáme kolem Trávu si všichni kupujem
Nějak začít musíš
Falešný videa
Falešný fotky a lajky
Za poslední prachy si koupím slávu Stejně jako něco k žrádlu
Jebat tvoji matku, ty jeden zmrde.
Co se stalo včera v noci?
Nechci o tom mluvit.
Pamatuju si jen, že jsme chlastali, ale pak to šlo do prdele...
A co to zvracení?
Jak se to stalo?
- Jak to mám sakra vědět? - Byl jsi tam.
Kdo to teda byl?
Jak to mám vědět? Byli jsme tam já, Armand a Attila.
Jak si to asi můžu po dvou lahvích vína pamatovat?
Ty ses pozvracel, že jo?
Říkám ti, že si nic nepamatuju.
Myslím, že jsme včera někam šli
a vraceli jsme se z náměstí Boráros.
Víc si nepamatuju.
Netuším, kde jsme byli...
Chápeš?
Já jsem tam nebyl.
Celá třída se navzájem kryje, nikdo neřekne pravdu.
Bylo tam shrabaný listí v pytlích,
my jsme ty pytle roztrhali
a rozházeli jsme to listí před vrata.
Vsadím se, že jste taky zapálili ty ubrousky.
Ne, to jsme nebyli my.
Teď ses prozradil!
Au!
- Říkám, že jsem to nebyl já. - Jednou jste podpálili popelnici...
... na náměstí Bakáts.
Musela jsem to uhasit. Chováte se jako děcka ze školky...
Viděli jsme, jak do té popelnice kope...
Určitě jste se tomu smáli, co? To je fakt sranda.
Ty jeden zmetku...
Nejsi silnější než já.
Kurva.
No dobře, jsi silnější než já.
- Kdo je tvůj šéf? - Ty jsi šéf, král a bůh.
Lhal jsem...
Kurva, nekopej do mě, když ležím na zemi.
- Je to taková baculka. - Nech ty kytky, Timi!
Znám Sanyiho tátu už od sedmnácti, ale tehdy byl jiný.
Odjakživa to má takhle, pár dnů někde pracuje, pak zas nic.
Teď taky nemá práci.
Měl by konečně pochopit, že má tři děti...
Jsme spolu dvacet let, a za celou dobu
jsem nepracovala tak tři měsíce.
Dávej si bacha, nebo ti to omotám kolem krku!
Co mám po tobě hodit? Pojď sem!
Měl jsem si koupit kondom, bylo by to levnější než mít tebe.
Taky by bylo míň starostí.
Sanyi je spíš jako jeho otec
a jako jeho děda, taky pořád někde lítali.
Ale jeho brácha Viktor je spíš po matce.
Stejně línej jako jejich matka.
Tahle holčička je sice roztomilá, ale neměla se narodit.
Kluci už jsou dost velký, ne?
Jsou samostatný.
Ale nevadí, stejně je roztomilá.
Tvoje matka z tebe udělá služku, jako je ona.
- Haf, haf... - Ty jsi ale děsivý pejsek.
Ale Timi, to je hrozně moc. Kdo ti to dal?
- Maminka. - Maminka? No co...
Snad ti nebude špatně.
Timinko...
Já nemám ráda čokoládovou.
To není čokoládová...
Já vím.
Přestaň, nebo tě praštím.
Nech toho, ti říkám!
Přestaň, nebo ti dám facku!
Co na mě pliveš, ty malá potvoro?
Pomoc!
Nebodej do mě!
Už seš ožralej? Běž se vyblít do křoví.
Došel nám chlast. Máme jen zbytek piva.
Říkali jsme, že se sem nepůjdeme ožrat.
- Jdi do prdele! - Tak to se nepovedlo.
- Na rozdíl od něj vím, kolik vydržím. - Já taky.
Sanyi, copak nestačí jenom být spolu venku?
Jasně, ale koukni se na toho ožralu, co tady leží na zemi...
Chceš se ztřískat jako on?
- Davide, prosím tě... - Dej mi pokoj!
- Vyprávíme ti samý dobrý zprávy... - Nic dobrýho jste mi neřekli.
Jenom pořád něco chcete.
- Tak já ti něco řeknu. - Povídej.
Jeden bezďák, kterýmu říkáme Rádiovka...
Ticho! Nech mě to říct.
Viděl jsem chlapa v rádiovce,
co se kolem sebe oháněl nožem a sledoval nás.
A na Markusovszkýho náměstí sebral rozbitou lahev
a chtěl nás s ní pobodat.
Poslechni si tohle!
Penetroval jsem tvoji matku potom, co jsem ji pochcal a postříkal.
Počkej. Poslouchej!
Ten pojebanej starej kůň ať strčí svýho seschlýho ptáka
do syfilitický kundy tvojí desperátský matky.
Vysvětli mi to. Uklidni diváky, prosím tě.
Přesvědč mě, že se z tebe nestane...
- Alkoholik, bezďák... - Alkoholik, bezďák, fetka, pobuda.
Tak poslouchej, ty pako.
Dodělám tu posranou základku,
pak půjdu na střední.
Vyučím se horolezcem,
udělám všechny posraný zkoušky
a pak vydělám hromadu prachů,
abych si pořídil luxusní bejvák. Chápeš?
Ohnu i tu lžíci.
Mám celej život před sebou.
Jsem jenom patnáctiletej zmetek. Chápeš?
Nejdřív budu chodit na brigády
a pak si najdu pořádnou práci.
- Celej můj život! - Já jsem tvůj život.
Až mi bude osmnáct, nemůže mi už dál rozkazovat.
Ne že nemůže, ale spíš...
Ty bys mě vážně nechala nosit starý fusekle a hnusný boty?
Ty jsi fakt zvláštní...
- Je to dědičný. - To všichni víme.
- Chcípni! - Ty chcípni!
- Raka na tebe... - Drž hubu.
- Jsi trapák. - Ty jsi trapák.
- Tvoje máma. - Ta taky.
- Jdi do hajzlu! - Ty jdi do hajzlu!
- Vyhoň si! - Ne.
- Čuráku. - To seš ty.
- Skončil jsi? - S čím?
Nadechni se...
a teď mlč.
Máš to roztržený.
- Nech ho být! - Počkej, nic mu nedělám.
On tě nemá rád.
- Na to zapomeň. Sanyi je můj. - Ne, má rád mě.
Drž hubu!
- Komu voláš? - Tvojí matce.
Řekni jí, že jsem neudělal matiku.
- Ahoj, Móni... - Jo, mluv.
Neudělal matiku a chemii, zbytek jo.
To je hezký...
- Mami? - No?
Zlobíš se na mě?
No... Co s tebou.
Dělal jsem si legraci, udělal jsem všechno.
Výborně, synku. Jsem na tebe hrdá.
- Móni, víš, co to znamená? - Co?
Počkej, mluvím s tvojí matkou.
Znamená to, že tvůj syn není debil.
Měl bych se teď stěhovat...
Já a Sanyi se stěhujeme k Rami.
Kdyby Rami nebyla moje holka, bydleli bychom jenom spolu...
- Ale já jsem! - ... a zavolali bychom si děvky.
Ale já jsem!
Já vím. Proto to není žádná prdel.
- Raka na tebe! - Ati si může pořád užívat.
Přesně tak.
Nikdy nebude mít normální vztah.
Ty si ale umíš udělat pohodlí.
Jeden průšvih, druhej průšvih Ale mě to nežere
Cejtim se jak James Bond
Když se tomu postavím Na držku už nespadnu
Za důležitý věci bojujem Žijeme svůj sen
Lidi tě budou soudit Budou se ti vysmívat
Používej hlavu a neponižuj se
Když už jedeš, tak nebrzdi
Nejsem potulná duše
Ty parchanti mě nebudou poučovat Můžou se jít vysrat
Už nebudu žít na ulici...
Jo, jo!
Tady máš. Spokojená, šéfová?
Pálí to!
Krmím a meju tvýho syna, kupuju mu cigarety...
Je to tvůj chlap!
Jo, ale není to moje dítě. Je jako moje nevlastní dítě.
Je to tvůj nadaný muž...
Včera to pro mě taky bylo strašný.
Proč, co se stalo?
Včera večer šel ven s Attilou, ale až když odešla Móni.
Nikdo o nich nevěděl, takže jsme byli nervní.
Když mi řekla, že Sanyi zmizel, roztřásly se mi ruce
a nemohla jsem přestat brečet, Móni mě utěšovala.
Budova nebyla v době požáru plně obsazená,
jelikož řada studentů odjela během zkouškového domů.
Vedení diecéze požádalo studenty,
aby na Facebooku potvrdili, že jsou v pořádku...
- Ahoj! - Čau!
... nevěděli jistě, zda byl někdo z nich uvnitř.
Z ubytovny bylo nakonec evakuováno osmdesát lidí.
- Slyšel jsi o té ubytovně? - Že shořela?
Jo.
- Udělali jste to vy? - Ne.
Hned tě napadne, že jsme to byli my?
Viděli jste to? Byli jste tam?
Ne, doktor nám to řekl ráno.
Viděl jsem to s mámou, když jsme ráno vedli Timi do školky.
Jeden šestnáctiletý a dva patnáctiletí chlapci mají na svědomí
požár ubytovny na ulici Ráday v Budapešti.
Vypadalo to, že požár způsobila elektrická závada,
ovšem vyšetřování ukázalo, že šlo o žhářský útok.
Při požáru zemřel otec čtyř dětí a budova je nyní neobyvatelná.
Mladíci řekli, že jim založení požáru přišlo jako dobrý vtip.
- Dobrý den! - Dobrý den, jsem Viktor Orbán.
Víme, že se oheň rozšířil odsud nahoru.
Venku jsou železné dveře, které jsou začouzené.
Studenti měli dvě minuty na to, aby si vzali věci a utekli.
- Byli na místě za osm minut? - Ano, za osm minut.
Ale oheň se rozšířil po budově během tří minut.
Myslím, že to můžeme celé zbourat a postavit vedle novou ubytovnu.
Měli bychom to promyslet.
Je tu zřejmá spojitost
mezi požárem, co jste založili, a smrtí toho člověka.
Samozřejmě jsi to nechtěl udělat...
Nesmíš si proto o sobě myslet, že jsi zlý člověk,
protože to by ti zničilo život.
Jenže tenhle kolosální průser jste způsobili vy,
i když neúmyslně.
Předpokládám správně,
že když jste tu matraci před těmi železnými dveřmi zapalovali,
mysleli jste si, že shoří jen ta matrace? Je to tak?
Ano.
To je logické, taky by mě nenapadlo, že se to rozšíří přes železné dveře,
ačkoli jsem nikdy nic takového nezkoušel.
Co se týká zabití, je tu velký rozdíl v trestech.
Za úmyslné zabití je trest pět až dvacet let, případně i doživotí,
zatímco za neúmyslné zabití je to dva až osm let.
V obou případech ti trest zmírní jako nezletilému.
Ale v každém případě, i kdyby tě třeba ukřižovali,
toho muže už to k životu nevrátí.
Jakkoliv je to tragická událost,
nemyslím si, že má nějaký smysl zničit život i tobě
a zavřít tě do vězení pro mladistvé Tököl, což je nejhorší místo,
kde bys trávil roky mezi skutečnými zločinci.
"Udělám, co budu moci,"
"abych..."
"... vám..."
"... i vaší..."
"... rodině..."
"... ulehčil zármutek."
- Zármutek? - Vám i vaší rodině ulehčil zármutek.
"Nenapadlo nás..."
"Nenapadlo nás, že by se z klukoviny stala taková tragédie."
"Taky mám otce, a moc pro mě znamená,"
"a neumím si představit, jaké by to bylo žít bez něj."
"Nedovedu si představit..."
"Nedovedu si představit, jaké to je, ztratit někoho blízkého."
"Vím, že vašeho manžela vám nevrátím,"
"ale hluboce lituji toho, co jsem provedl."
"Chtěl bych vás poprosit o odpuštění. Nejstarší z kluků."
Kurva...
Jsi v pohodě, Sanyi? Co ti je?
Chceš jít ven? Něco podnikneme...
Chtěli jsme s Atim koupit odlakovač.
Ale Ati neměl prachy, takže se začal dohadovat s prodavačkou.
Koupil ho teda Armand a zamířili jsme na hřiště.
Cestou byla popelnice, a já jsem se chtěl vrátit a zapálit ji.
Kdybychom zapálili popelnici, bylo by to v pohodě,
protože oheň by se nikam nerozšířil.
Jenže jsme šli dál a Armand si všiml tý matrace
a řekl, že ji podpálíme.
Ati si dřepl na zem a my jsme ho kryli.
Armand řekl Atimu, ať dělá, že čůrá.
Tak si Ati stoupnul a začal čůrat,
a mezitím vylil na matraci odlakovač.
Vyndal jsem z kapsy zapalovač a podal jsem mu ho.
Vzal si ho, zapálil ty výpary a utekli jsme.
Nehodím to na Attilu.
Protože je to i moje vina.
Jo, neměli jsme to dělat.
Co vás na těch rošťárnách tak láká?
Proč máte pořád nutkání něco vyvádět?
Je to dětská fantazie.
Děláme to, protože nechceme dospět.
Nebo aspoň já ještě nechci dospět.
Měl bych změnit svoje chování a přístup.
- Co přesně? - Moji pózu a tak.
Tu pózu, že já jsem tu šéf. To bychom měli změnit.
Pózu, že jsme králové.
Tak co myslíš? Má na tebe práce dobrý vliv?
Když nechci dělat něco, co po mně chtějí rodiče,
můžu říct, že jsem celej den makal.
A oni mi dají pokoj.
Naštěstí.
Co jsi dneska udělal? Nic.
- Já? - Jo, ty.
Jak to myslíš "nic"?
Sanyi...
Udělal jsem všechno. Dělal jsem na zdech,
dělám na nich ještě teď. Počkej, co ještě...
- Nic. - Jak nic?
Plus ty zdi.
Nic plus odpad.
Odpad, zdi,
výplně, zametání...
Ale no tak.
Čili nic. Tak díky.
To je všechno.
Když jsou k sobě lidi v páru upřímný,
tak se podle mě můžou postavit celýmu světu.
Věděla jsem, že to uděláš.
Až budu starší, chtěla bych mít dítě, za určitých podmínek.
Aby neříkalo, že se mu nechce chodit domů
nebo že nechce být doma.
To by bylo blbý, kdyby ti tvoje dítě řeklo, že se mu nelíbí doma, co?
Až budu mít rodinu, nebudu se k nim chovat tak, jak se chovali naši.
Jestli se ptáš na tohle.
To je teda něco.
Tři...
... čtyři...
... pět.
Sněz to!
Dobrota?
- Je to naopak. - Ne, takhle.
- Naopak. - Počkej!
Takhle.
Dej mi pusu. Vyprovodím Rami a pak si k tobě lehnu.
Zalez si tam a vezmi si tátův telefon.
Já vím...
Tři...
To je 86...
A jak je to dlouhý?
Sem se vejdou šuplíky a další tam.
Ale pak budeš spát u zdi.
To mám uříznout topení, nebo co?
Podle právníka oběti, otce čtyř dětí, který při požáru zahynul,
nezpůsobil tragédii pouze čin oněch tří chlapců,
a podal návrh na zahájení trestního řízení
se dvěma zaměstnanci ubytovny.
Žalobce nevznesl obvinění proti těm,
kdo byli zodpovědní za to, jak se oheň rozšířil po budově,
a to bych chtěl změnit.
Jak myslíte, že to skončí?
- To nevím. - Ale co si myslíte?
Nevím, a upřímně je mi to jedno.
Jak vám to může být jedno?
Když je to jedno jemu, tak proč bych se měl já starat?
- Stýská se vám po něm? - Nestýská.
Už mu bylo 18, je pryč. Když mně bylo 18, taky jsem se rád odstěhoval.
Tak to zkrátka je, ale přesto...
... ale ne tak, jak to dělá on.
Jasně jsem mu řekl, že když nebude mít práci
nebo aspoň řidičák, tak je v prdeli...
- Je Sanyi doma, nebo ne? - Ne.
- Nezvedá telefon. - Ani nám ne.
Bezva.
Můžeme mu volat celou noc.
Haló.
Zeptej se ho, kdy přijde domů.
Kdy přijdeš domů?
Nevím. Později.
Jestli zase přijdeš až zítra, zbiju tě.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky. Ahoj.
- Nevědí, že přijdeme, viď? - Ne, nevědí.
Je to překvapení.
Doufám, že nekouří venku.
Dobrý večer, dámy a pánové.
- Bálint přijel autem... - Potichu, otec spí.
Zase je ožralej jak prase.
Vy jste zásobený...
Dokonce mi tu trochu nechal.
- Vy nemáte doma nic k jídlu? - Jenom se dívám.
- Stejskalo se mu. - Mám to opravit?
Jo, to by bylo fajn.
Můžu donést z práce lepidlo,
změřím si to a opravím to.
Prej sis udělal řidičák a v úterý budeš mít auto.
Ale ne. Seš snad blbej?
- Viděl jsi tohle někdy? - Na trhu můžu sehnat falešnej.
Co to meleš?
Ukaž to!
- Takhle se to dělá. - Pane jo. Dobrý.
Nalejvej, a já ti řeknu.
Dobrý.
Na zdraví.
Proboha.
Natočíme tátu.
Musím říct, že jsi pořádně zesílil.
Měl jsi dobrej výchozí materiál.
- To se vyplatilo. - Jak myslíš...
Nech si to! Měl bys mi děkovat za svůj život.
- Odpal! - Sakra!
- Jdu nakoupit. - Co to meleš?
Plácáš se jako ryba!
Potřebujeme doktora?
Ještě ne.
Proč jsem tak příšerně nervózní? Mám žaludek až v krku.
To je nejhorší pocit.
To ty bys měl být nervózní, ne já.
Obžalovaný nechť vstoupí do soudní síně.
Předložil jste písemnou výpověď ve znění:
"Nepovažuji se za zlého člověka. Nechtěl jsem nikomu ublížit."
"Bohužel jsem vyrůstal ve špatných podmínkách."
"Žilo nás šest v suterénním obecním bytě o velikosti 28 m2,"
"včetně babičky, dvou sourozenců a mých rodičů."
"Dlouho jsme spali v jedné posteli."
"Měl jsem pro sebe jen část skříně."
"Tyto podmínky mi také bránily ve studiu,"
"protože jsem se snažil trávit doma co nejméně času."
"Matka dělala, co mohla. Nějakou dobu měla i tři práce,"
"takže jsem trávil hodně času bez dozoru rodičů,"
"někdy jsem se musel starat i o mladší sestru."
"Poučil jsem se, že si nesmím zahrávat s ohněm,"
"a už nikdy nic takového neudělám."
"Udělám, co bude v mých silách, abych nějak vynahradil"
"následky svých nezodpovědných a hloupých činů."
- Trváte na této výpovědi? - Ano.
- Chcete ještě něco dodat? - Ne.
Předvolávám žalobu, aby přednesla navrhovaný trest.
Na základě předložených důkazů navrhuje obžaloba
odsoudit prvního a druhého obžalovaného
k trestu odnětí svobody na sedm let a šest měsíců,
a třetího obžalovaného k odnětí svobody na šest let a osm měsíců.
Co ti dává sílu? Jak se připravíš na pobyt ve vězení?
Nevím.
Řekl bych mu, jak mě to mrzí a že to byla nehoda.
Že mě nenapadlo, jak to může skončit.
Vím, že na mně není vidět lítost, ale kdo by ji necítil?
Umřel člověk...
Mohl jsi to být ty, kdybys bydlel na ubytovně.
Třeba ty...
Nebo ty...
Mohl jsi to být ty. Kurva...
Co s náma bude?
Když si to odsedíš, pustí tě, a já na tebe budu čekat.
Zůstaneš se mnou celou dobu?
- Jo? - Jo.
Tohle ti chci dát, s láskou,
je jenom tvůj.
Uvidíme se zítra?
Nevím, nejsem si jistý.
Ale když budu mít čas, zastavím se tu.
Kdy to bude?
Zítra ne.
Možná o víkendu, ale nemůžu ti to slíbit.
- Teď o víkendu? - Jo.
Dobře.
Plácneme si, Sanyi!
V době uvedení filmu, víc než pět let po incidentu,
nebyl Sanyiho případ u soudu stále vyřešen.
České titulky Tereza Tesařová Iyuno 2024