Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
...prvi je dan leta more
...poslednji, mesec
Hajde.
Konstantinose, daj mi malo.
Dušo, rekla si da nisi gladna. Sad odjedanput jesi?
- Namerno to radiš? - Ti to namerno radiš.
- Sam ćeš sve pojesti? - Da, smeta ti to?
Pojedi, dobro.
Sve ćeš sam pojesti?
Hajde, daj mi malo. -Čekaj.
Hoćeš? -Da.
Hoćeš li mi dati?
Samo griz? -Hajde, daj mi.
Odlomiću ti rukom. -Može, rukom.
I to mali zalogaj. -Dobro.
- Uzeću pola. - Samo griz, rekao sam.
- Ne samo griz! Ma daj. - Ili tako, ili ništa.
Dobro, samo griz.
Uzeću ovoliko. -Samo griz. -Može ovako?
Uzmi sad.
Zapravo mi je malo muka od toga.
Stvarno je loše. -Da.
Sranje.
Da ispljunemo? -Hoćeš?
Sigurno?
Gde da ispljunemo?
Šteta je ispljunuti.
- Pluta kao govno, vidiš? - Zaveži, moronko.
Zdravo!
Poljupci!
Lep provod!
Slika nas. -Naravno.
Konstantinose!
Hajde, dođi!
Spusti štap i idemo.
Ti idi.
- Pomozimo mu sa stvarima. - Konstantinose, ne mogu da idem.
Hajde! -Konstantinose, ruka me previše boli.
Dobro. -Stvarno! Spavala sam na njoj.
Hajde već jedanput!
- Uzeo si ove? Odnesi ih unutra. - Da. Kako to misliš, unutra?
Mislim na palubu.
Nemoj da ih ostaviš bilo gde. -Neću.
- Konstantinose. - Hajde.
Nisam ponela svoju vodu. -Stvarno?
Hajde. Uzmi svoje gaćice dok ih nisam bacio u more.
Tata? -Da.
Šta radiš?
Tražim... Izgubio sam jebene ključeve.
Od kuće? -Od broda.
Moja leđa.
Moramo ih naći ako želimo da isplovimo.
Elsa, učini mi uslugu.
Pogledaj ispod sedišta, ti si minijaturna. Ja ne mogu.
Tata? Sreća. -?avola ti!
Moja divna devojčica.
Hajde!
Hej, uspori malo! Ima još stvari za nošenje. Dođi.
- Hajde, hajde. - Šta radiš?
Idemo.
Šta je? -Lepo?
Lepo je. -Lepo?
Lepo je! -To je to.
Šta on radi?
Spava na suncu. -Šta?
Spava na suncu! -Probudi ga!
Dintino?
Dođi za kormilo, "princezo"!
Hajde! -Posle.
- Hajde, matori! Šta kaže? - Posle, kaže!
Šta posle? Nema posle! Odmah. Posle će Elsa.
- Onda posle Else. - Utoliko gore za tebe.
Hajde, matori! Dođi da naučiš.
Moj sin, moja dika.
Lakše, ugušiću se zbog tebe.
Tata, dosadno mi je.
Šta to jedeš?
Ni ne pomišljaj da ćeš mi i to pojesti.
Pecivo? Fuj!
Kako mi je draga
Moja lađa slatka
Maleni oblaci
Maleno more
Kako mi je drag
Mali talas
Što razbija se o ogradu
Mali cvrči
Cvrče
Dok ja sedim
Na peščanoj plaži
Galebovi
Lete preko mora
Reći će da me vole
Ne želim
Da dođe kraj
Ovom letu
Ne želim
Da me ti ostaviš
O, samog kao petla
Hajde. Jesi li trudna?
Lepa si, kako lepo lice.
Ne!
Odvratna si! Fuj!
Ne povraćaj u brodu. Napravila si gadan nered.
Konstantinose.
Tata?
Šta ti je?
Daj, nemoj. -Doneo sam je da ti bude društvo.
Nije mi dobro. -Znam, draga, znam. Hajde.
- Muka mi je. - Znam, dušo.
Hajde. Znam. -Ne mogu više, čoveče.
Znam, saosećam s tobom.
Šta? Ako me ošine po oku krakom...
U vodu, dosta mi je tvog cmizdrenja.
- Ne guraj me. Idem. - Hajde, hajde.
To je to.
Hajde, smrdiš! Hajde, dušo. -Bojim se.
Smrdiš na bljuvotinu, dušo. Idi.
Ne brini se, bićeš dobro.
Dobro, idem. -Hajde i plivaj kao delfin.
Hajde. -Dobro.
Hajde, uz tebe smo. -Skoči!
Tata! -Čekaj, pusti je da uđe.
- Hajde, draga, hajde. - Ulazim.
Nije ovo prvi put. -Hajde, daj.
Broji mi. -Tri, dva, jedan.
Tako! Tako!
To je to.
Tako? Tako?
Konstantinose, udavićeš me!
Misliš da smo zakasnili?
Koliko je sati?
Ne znam. Nemamo telefone. -Pa da.
Zašto ovo radimo? Glupost.
- Misliš da smo zakasnili? - Ne pitaj me opet.
Tamo je neka žena.
Verovatno i ona čeka.
Šta misliš, da li je stanica tamo, a ne ovde?
Dobro, curo.
Oprostite.
Gospođo, mogu li da vas nešto pitam?
- Kako lepa haljina. - Hvala. Sviđa ti se?
Jako. -Hvala.
I sjajno vam pristaje.
Oprostite. -Baš lepo!
Imam mnogo takvih haljina. Stvarno ih volim.
Imate li nešto što bi meni pristajalo?
Tebi? Ne znam, imam li? Možda imam.
Videću.
Kažu da mi plavo i zeleno stvarno stoje.
Tako da znate.
Sigurno imam i plavu i zelenu. Ali ne znam jesam li ih ponela.
Oprostite, zaboravio sam da vas pitam ono što sam hteo.
Je li ovo stanica? -Stanica?
Ne znam, pojma nemam.
Zar ne čekate autobus? -Čekam?
Ne znam šta čekam. Ne znam šta mi se sprema.
Danas nema autobusa. -Ne?
Šta se dogodilo? Zakasnili smo? -Vozač se razboleo.
Valjda od nečega što je pojeo juče.
Bolestan je, pa danas nema autobusa.
Kako ćemo sad u kupovinu?
- Ima li ovde neki taksi? - Šta će ti taksi?
Samo ideš ovim putem.
Nemamo novca za taksi. -Tako je.
Slušajte me, nije to ništa, 15 minuta šetnje.
Ja idem svaki dan. Ne idem autobusom.
Hodam. Mladi ste.
Idemo onda.
Nisi se čak ni pozdravio.
Zdravo. -Zdravo.
Leto je stiglo
More je tako plavo
Pesak, talasi
A ja ću te ljubiti
Leto je i ti si sa mnom
Na peščanoj plaži
Leto je i u tvom sam zagrljaju i ljubim te
Ko zna hoćemo li se razdvojiti kad dođu kiša i vetar?
Leto će opet biti u našim dušama i srcima
Ostarila si.
O čemu govoriš? Šta brbljaš?
Tako si stara i naborana.
Tako je to s ljudima, ostare. -Ja ne.
I ti si ostario. Nisi više mlad.
Naprotiv, veoma sam mlad.
Sigurno ti je preko 60. -Misliš 50.
Ma nemoj. Ja ću imati 50. Za koju godinu.
Samo 50? -Dosta.
Sad je dosta.
Mogu li da te zagrlim?
- Da me zagrliš? - Da ti dam zagrljaj?
Pusti to. Dosta si me grlila.
Dobro, kako hoćeš.
Došao si čamcem? Gde si odseo? -Šta te briga?
Jao, baš si opasan. Možemo li uopšte da razgovaramo?
Ja? Opasan? -Isti si. -To je loše? -Još zafrkavaš.
Zašto da se promenim? -Šta?
Zašto bi trebalo da se promenim?
Zar ne bi trebalo da se menjamo?
- Ne ako smo savršeni. - Niko nije savršen.
Ja sam savršen. -Nisi.
- Jesi li se ti promenila? - Niko nije. Šta?
Jesi li se ti promenila? Ne čuješ. Sigurno zbog starosti.
Zaveži!
Da, volim da mislim da sam se promenila nabolje.
Reći ćeš mi. Posle.
- Kad? Nema posle. - Kako to misliš?
Ne uzimaj "posle" zdravo za gotovo.
Hoćeš da sednemo ovde?
- Ne mogu, imam posla. - Zar nisi na odmoru?
Šta ti to znači? Zar misliš da serem lovu?
Zezaš se? Nismo li rekli da ćemo to srediti?
Ne uzimaj zdravo za gotovo -Kako to misliš?
Želiš da ti nešto dokazujem?
Nemam vremena za tebe. Moram po svoje crve.
- Kakvi crvi, jesi li lud? - Neki ogromni.
Fuj! -"Fuj", kaže ona.
- A volela si da jedeš ribu. - Za pecanje su?
Kako da pecam bez crva?
Zato nemaš vremena?
Ne tiče te se.
- Jesu li ti crvi živi? - Živi su i zdravi.
Oni crvi koje znaš. -Šta?
- Crvi koje dobro znaš. - Šta ja znam o crvima?
Naravno da znaš. Ove crve dobro poznaješ.
Sipunkule. -Fuj, tata!
Zovu ih kikiriki-crvi. -Šta fuj?
- Kikriki volim, ali crvi mi se gade. - Kikiriki-crvi ili sipunkule.
Imaju dva naziva? -Da.
Zamisli da si crv, zovu te kikiriki, a izgledaš kao kita.
Ili majka. -Majka s kitom.
O čemu govoriš? Ne razumem.
Ostavićeš me ovde zbog nekih crva. Misliš da sam glupa?
Nego šta.
Je li takav odnos u redu?
Prava se javlja.
Šta je?
Zar uopšte nisi odrastao?
- Ti me učiš o odrastanju, da crkneš. - Želiš svađu? To želiš?
Hajde, reci. -Šta da kažem, čoveče?
Ovde, nasred puta, nakon svih ovih godina?
Sednimo negde na kafu!
Nemamo razlog da puno razgovaramo i pijemo.
Samo mi reci kad želiš da ih vidiš.
Zezaš se? -Zašto?
Rekao si da ne uzimam stvari zdravo za gotovo, a sad ovako.
Odluči se! Zar si me doveo da me mučiš? Da me živciraš?
- Dobro, ti odluči. - Zar si potpuno izopačen?
Hajde, reci mi. -Šta da ti kažem? Ne znam.
Nisam to ovako zamišljala.
Žele li to oni? Gde su?
Ne mogu. Živciraš me. Ne mogu da mislim!
Dobro, u redu.
Jesi li im rekao da sam ovde? -Šta te briga?
Nisi im rekao, zar ne? Zar ne znaju?
Šta te briga šta ja radim i šta kažem?
Kako znaš da će hteti da me vide?
Nema veze šta oni hoće. -Zar te nije briga? -Znam šta žele.
Reći ćeš mi šta žele moja deca?
Reci mi. Nemam ceo dan.
Nećeš, dobro.
Ne želim da bude ovako. Sad se ljutim.
- Dobro, ako nećeš, zbogom. - Čekaj. Pusti me da razmislim!
Hajde, reci mi! -Daj mi minut da razmislim.
Nije to laka odluka.
Već je trebalo da odlučiš. Šta sad čekaš?
Jesi li pošašavio?
Previše navaljuješ!
Ne znam. Sutra poslepodne?
Mene pitaš?
Izluđuješ me. Šta želiš da kažem?
Ideš mi na živce! Baš si me razbesneo!
Počupaću ti trepavice! -Smiri se.
Svu si me sludeo! A sad mi kažeš da se smirim.
Dobro, onda sutra poslepodne.
Potrudi se da dođeš.
Inače nikad više nećeš videti ni mene, ni decu. Jasno?
- To je sve što imaš da kažeš? - Da. Zdravo. Sutra, ovde.
- Da se nađemo se ovde? - Da, ovde.
U stvari... Zaboravio sam.
Imaš li laptop? -Da.
Uzmi ovo i... -Šta je to?
Pogledaj i... -Jesu li to oni? U videu?
I ako budeš dobra... -Opet on!
I ako budeš dobra, upoznaćeš ih i uživo.
Žao mi ih je.
Elsa, sunce zalazi. Ribe će otići na spavanje.
Vidi možemo li nešto da upecamo.
Konstantinose! Dođi ovamo. Svi pomažemo.
Ne želim. -Nemaš ruke?
Ni slučajno.
Ako ne isečeš kita-crva, nema ribe.
Ne lovim takve kite.
Zašto gledaš mamac? Baci.
Elsa? Baci, devojko, to je crv. Šta gledaš?
Drago mi je što sam te videla. Ana.
Fuj. -Iseci ga i budi tiha.
Ili danas nema klope.
Ne mogu. -Iseci, momče!
Bože. Ne mogu.
Tata, mislim da grize. -Izvuci je.
- Pomozi mi. Ne znam kako. - Samo uzmi i izvuci.
- Ne, hajde ti, ja ne znam. - Nećemo imati ništa za jelo.
Tata! Pobeći će!
Skroz je jednostavno, dušo. Samo povuci.
Ne tako, polako. Polako, devojko, polako.
- Hajde, pokazaću ti. - Dobro, uzmi.
Vidiš? Ovako, polako, polako.
Pecanje zahteva mirne pokrete. Ne ovako kao ti.
Ribice ne smeju da znaju da si ih upecala.
Inače će pregristi mamac i otplivati. Hajde.
Onako kako sam ti pokazao. Povuci, tako.
Povuci, povuci! -Vučem.
Povuci! -Vučem!
Evo je. -Bravo, Elsa, ribarko.
Evo je. -Izvuci je, pa da je pojedemo.
To ćemo jesti?
- A šta si mislio? Krokodila? - Nije dovoljno za sve.
- Da je bacim nazad? - Jesi li luda? Ne bacaj hranu.
Živa je, o kakvoj hrani govoriš?
Mrtva je.
Šta? -Upecala si mrtvu ribu.
- Šta to govoriš? - Da, upecala si mrtvu ribu.
To još nisam video. Mrtva je.
Šta sam ti rekao?
Da. Ubila si je do kraja.
Ja? -Da. Ubila si je pre vremena.
Izvadi udicu. -Ne mogu. Hajde ti, mrtva je.
Mrtva je. Donesi je ovamo.
Njeno malo srce nije izdržalo onoliko potezanja, pa je umrla.
Jadnica. -Da.
Jutro! Dobro jutro!
Treba ti veći zamah.
- Nećeš se povrediti. - Kao Rokfor?
Bićeš dobro. -Lažeš da bih to učinila?
Pojedimo nešto iz tradicionalne kuhinje ostrva Lefkada.
Evo nas na istorijskom... -Igralištu.
Bože...
- Reci nam nešto o njima. - Takva su deca iz kvarta.
Nisu mlada. Imaju 50 godina kad se rode.
Sad kapiram šta si rekao.
Normalni uzrast im je dve godine.
Fenomenalno izgledaš na snimku.
Ti si... Moramo da snimimo muzički video.
A mi ćemo pevati. -Aha.
Gaćice! -Ne, nisu gaćice.
Uzmi ih, pa idemo.
Užas.
Vidi ovo malo govno.
- Šteta kita-crva. - Stvarno mi se ne jede.
Mislim samo na to kako mi se spava.
Kako ćemo spavati?
Ja hoću napred.
Hoćeš napred?
Ni slučajno pozadi. - Ali tvoje želje se jako razlikuju od stvarnosti.
Konstantinose, ne mogu. Uhvati me klaustrofobija.
Dobro, porazgovarajmo.
Zar te nisam juče pitao da spavam napred, a ti si pristala?
Nisam. -A, dobro, buncaš.
Zar nisam juče rekao da želim da spavam napred, a ti si rekla, da, naravno?
Rekla sam "naravno"? Koga zezaš?
- Ovo što sad izvodiš... - Zaboravljaš šta radiš.
Kakav bednik.
- Stvarno? Zar lažem? - Rekla sam, da, naravno?
Tako je bilo? -Draga.
Nema teorije da spavaš napred. -Da? Onaj krevet pozadi mi je premali.
Nije me briga. -Šta?
Nisam kriva što sam ovolika i klaustrofobična. Nije me briga.
Kad si postala klaustrofobična? -Niska sam.
Imaš li lekarsku potvrdu da si klaustrofobična?
Treba li mi?
Prvi put sad čujem. -Tata!
Znam te tolike godine i nikad ništa.
Otkud sad pa to? -Spavam napred. Kraj priče.
Draga, ne! -Tata, reci mu nešto!
- Nema govora o tome. - Klaustrofobična sam!
Konstantinose, ne budi takva kukavica. Hajde.
Imate sreće što imate krevet.
Je li? Mogao bih da spavam i u WC-u, nema problema.
Znaš li gde sam ja spavao kad sam bio mali i radio? Dosta.
Jedi da se ne ohladi. -Jedi ti.
Smirite se oboje. Inače vas više ne vodim na jedrenje.
Zaboravite na barku i letovanje s tatom.
Preti nam?
Tako, dakle? Loše se provodite.
U redu.
Ne, tata, super nam je. Sjajno si skuvao testeninu.
Jebi ga.
Ja, ribar, jedem testeninu.
Ti imaš i ribu. Mi jedemo samo testeninu.
Hajde, sine. Evo.
Pojedi malo ribe. -Ne, hvala.
Zašto se onda buniš? Hajde.
- Otvori usta. - Ne, pojedi, pojedi.
- Aviončić? - Pusti ga, neće.
Kurvo.
Bitango.
Droljice.
Naći će te mrtvu. Čuješ, kurvo?
Konstantinose, slušaj.
Čuješ ovo? Protežem se. Taman je za mene.
Bravo, prokleta droljo.
Šta ćeš. -Hajde, spavaj.
Ovo ti je zadnji dan, kučko.
Umrećeš. Volim te.
I ja tebe.
Volim te, mala.
Laka ti klaustrofobična noć.
Jebena drolja.
Ćao. -Ćao.
Kako se zoveš?
Dobar dan!
Jesi li Nemica?
Sama si ovde?
To je lepa igra.
Kako lepa... Kako se kaže?
Igračka. -Igračka.
Kako se zoveš?
Kako?
Ioli? Lepo!
Lepo ime.
Koliko imaš godina?
Pet?
Dušo, nemoj to da radiš.
Ne, ne, ne!
Ne, Ioli!
Ne, dušo. -Smeješ se?
Bezobrazno.
Ne vidi se tamo. -Ne.
Nije jedna od gospođa koje tamo sede?
Ne. -Dobro.
Šta se događa? -Ne znam.
Hej, slušaj.
Vidiš li negde svoju mamu? -Ne.
Ne?
Šta želiš? -Želim da ih stavim.
Zakorači ovamo.
Dobro. Sad ih obuj.
Bravo.
Obično uzmem sladoled
s čokoladnim prelivom i komadićima keksa, ali ne vidim ga.
- Uzmi neki drugi. - Ne, hoću onaj koji volim.
- Uzmi ovaj i gotovo! - Ne volim taj. Koji ćeš ti?
Šta da radimo?
Ne uzrujavaj me.
Da uzmem raketu ili onaj s keksom?
- Sad to pitaš? - A šta hoćeš od mene?
Misliš da je sad pravo vreme za to?
Šta je tebi, devojko?
Šta je?
Ne znam.
Kako ne znaš?
Ne znam.
Gde si otišla? U šetnju?
Bilo ti je dosadno s nama, pa si se prošetala?
- Da te zagrlim. Da te zagrlim. - Mama ne može da me nosi.
Mama ne može, da, ja sam jača od mame.
- Ćao, ja sam Konstantinos. - Ćao, drago mi je.
Ovde smo je našli. Sedela je i gledala nas.
Sama si otišla do plaže?
Htela si u more? Da se sunčaš?
Mi boravimo tamo. -Aha, dobro.
Jedrilica je tatina, nije naša. -Lepo.
Mi o vuku...
Vaš tata? -Da, onaj u gumenjaku.
Vesla jer ne želi da troši gorivo.
Ioli, jesi li videla gospodina u čamcu?
To je njihov tata. Vidiš kako vesla?
Besan je. -Besan?
Večito je zbog nečega besan.
Šta govori?
Vratiće se za dva sata.
Izgleda kao vrlo srećan čovek. -Da, da, vrlo srećan.
Tata je drag.
U materinu.
Uzmi kesu.
Ima li ribe ili opet jedemo testeninu?
- Pusti me na miru. - Dobro, samo se zezam.
Uđi u čamac i ćuti. -Gde?
Hajde! -Tata, ima vode.
Pušta. -Pušta?
Potonućemo? -Valjda se probušio. Ne znam.
Hajde, uđi.
Moj tata!
Tata ribar.
Ribari love ribu. Ne jedu samo testeninu.
Zar nismo uzeli vodu? Dobro. Jebi ga.
Dejzi.
Reaguje.
- Ugasi svetlo. - Šta je, ljubavi?
Otvori usta. -Nije gladna.
Prijatno vam letovanje, društvo.
Makni svoje nokte, čoveče.
Unesite namirnice da se ne pokvare.
Voće? -Nemoj da ponavljam.
Odlaziš? -Da, zašto?
Gde ideš?
Da kupim mamce. -Lažeš.
Još mamaca?
Šta hoćeš? -Ništa, samo pitam.
Makni nokte! -Je li još živa?
Jako je mrzovoljan.
Evo, uzmi ovo.
Jesi li čula nešto? -Šta?
Jesi li čula nešto? -Ne.
Ja nešto čujem.
Ahoj! Dođite ovamo!
Kako? -Prevešće vas naš tata.
Kako? Čekaće da se on vrati?
Naš tata će vas prevesti!
Ne može. Hoće li da ga čeka? -Da.
Ahoj! Dođite sutra! -Dobro!
Tata će vas sutra prevesti, može?
Može!
Otkrila sam trik.
Evo. -Isperi mi oči.
Stisni onu kesicu.
Stisni je.
Hajde.
Hajde, gospođice. -Hvala.
Ideš prvo ti ili ja?
Reci.
Dobro? Još nešto?
Hvala lepo. -Ćao, tata.
Dobar ulov!
Šta je? -Ti to ozbiljno?
Jesi li poludela? Namerno to radiš?
Šta sam uradila?
Stara je. -Ona je stara dama.
Mala bakica. -Velika bakica.
Imamo je od ranog detinjstva. Obično porastu, ali ona je patuljak.
Dejzi ne raste. Uvek će izgedati kao beba.
Zdravo, Dejzi.
Vrlo je simpatična.
Velika devojka.
Tata? -To je bilo jako zlobno.
Ko je tata? -On vas je dovezao.
G. Babis koji nas je dovezao čamcem.
Da li joj je vruće? -Da.
Ali Dejzi je najbolja kornjača u penziji.
- Koliko ima godina? - Koliko i mi.
Ovo? -Ne, hobotnica.
Gde? -U nosu.
- Želiš da budem ružan. - Ne. Daj mi malo.
- Neće dugo stajati. - Sad ti se sviđa?
Da, sviđa mi se. -Sad sam zgodan? -Gledaj nju.
Dobio sam nosinu!
Ne skidaj, lepo je.
Dobro. Neka ostane.
Ova ruka je bolje ispala.
Da skinemo lak s druge, pa da ponovimo?
Ne. -Ne?
Hoćeš li da lakiraš i sebi?
Lakiraću Konstantinosu. -Hoćeš?
Ne, neću. -Ne, tebi.
Možda. -Ne miči se, Ioli.
- Zajedno ćemo. - Hajde, sad ću tebi.
Neću. Ubiće me.
Smiri se, matori. -Drugi put.
Tata ti ništa neće uraditi.
Iščupaće mi prste jedan po jedan.
Sad duvaj. Duvaj.
Okreni.
- Sad je on na redu. - Čekaj da se osuše.
Hoćeš li njemu da lakiraš?
Posle, kad bude raspoložen. Ne možemo da ga silimo.
Sad.
Savršeno.
Hoćemo li i drugu ruku? -Da.
Čekaj malo. Duvaj u ovu da se osuši.
Dobro izgledaš.
- Previše si stavila. - Šta si mu uradila, Ioli?
Probušila sam jednog!
Vidi koliko ih je!
Lete na obalu.
Vetar ih nosi.
Idu ti u lice?
Hoću to da radim unutra.
Onda neće ići u nebo.
A ovi lete u nebo.
Vidiš li je?
Da, tamo je! Svi trk tamo!
Jebi se, budalo.
Jebem ti, jebeno govno!
Jebi se.
Jebi ga. Tri, čoveče.
Tri, mater ti tvoju. Morala si da uzmeš sva tri?
Jebi se.
Je li me opekla? -Da.
Smem da počešem? -Da.
Češ, češ, češ. -Crveno je.
Ne mogu da dohvatim. -Ovde je.
Počeši me. -Ponovo.
Crveno je.
Šta je za večeru?
Razgovaraćemo posle.
Spreman?
Jesi li počistio unutra? -Da.
Bravo, Konstantinose.
Sad se malo odmori.
Vidiš kakvi su ti nokti kad radiš?
A kad ih lakiraš...
- Bolje je ovako, zar ne? - Smem li da jedem?
Naravno. Ko sam ja da ti branim?
- Skinuo si lak za nokte? - Da, ipak mi se nije sviđao.
Zašto? Lepo ti je stajao.
Stvarno? -Da, dragi, naravno.
Kad si ga skinuo? -Juče.
Kako?
Oljuštio sam ga.
Zašto?
- Ostavila si lak na brodu. - Nema veze, zadrži ga.
- Dođi posle, pa ću ti ga dati. - Ne, zadrži ga. Imam ih mnogo.
Dobro, hvala.
Prvi put ste ovde?
Ne.
Dolazili smo kao mali s mamom i tatom.
Lepo. Jedrili ste? -Da.
Gluposti! Bili smo stariji kad smo počeli da dolazimo jedrilicom.
- Mame više nije bilo. - Je li? Gde je otišla?
Mama nas je napustila.
Otišla je po cigarete. -O, zgodno.
U redu je, preboleli smo to.
Kako možeš da preboliš tako nešto? -Lako.
Uistinu.
Cigarete su mi dokrajčile majku. -Šta?
- Stvarno? Umrla je? - Da, ali bila sam jako mala.
Mlađa od Ioli.
Dobro.
Nisam mnogo shvatala. Mislila sam da je nestala.
Da je pobegla? Kao naša?
Ne, jednostavno nisam znala šta je smrt.
Mislila sam da su sestre u bolnici zatekle njen krevet prazan.
Mislila sam da samo nestaneš kad umreš.
Dobro.
Šta je to? -Ludo, zar ne?
To je slomljena školjka.
Kraljevska školjka.
- Našla sam još jedan kamen. - Da vidim. Koje je boje?
Bele. -Bele.
I ovaj je zelen.
Svetlozelen, ne zelen. Redak je kao i plavi.
Ples mesečevog kamena. -Ioli!
Moramo da ga otplešemo.
Ali neću s tobom.
Dobro, mi ćemo. Ti prati ako hoćeš.
Ako nećeš, samo sedi i gledaj nas.
Jedan, dva, tri.
Zovem se Ioli. Moja mama je balerina. Ona je najbolja plesačica od svih.
Moja mama je balerina. Zovem se Ioli. Moja mama pleše.
Ona je najbolja plesačica od svih.
Šta ćemo danas jesti ako ne jedemo rakove?
Otvorimo još. -Zašto?
Tako mi je vruće.
Ne bi trebalo ovo da jedem, ali ceo dan nisam ništa jeo.
Koliko je sati?
Zašto još nema tate? Možeš da ga pozoveš?
Tata?
Zar nisi išao na pecanje?
Zašto juče nisi došao da idemo na trke glisera?
Jesi li zaboravio na nas?
Čekali smo te.
Tata?
Idemo li danas?
Boli me glava.
Sunčanica?
Da.
I more me iscrpelo.
U zvezde. U more.
Napokon, gde se kriju ribe?
Ogromno more, a u utrobi nema ribe.
Samo talasi. More i so.
So.
Osuši se i ostavi ti svrab po telu i u umu.
Išao sam da pecam.
I čuo sam samo
cvrčanje cvrčaka.
Neverovatno da ti ne grizu. -Eto, ne grizu.
Kako to? -Ne znam, šta da radim?
Veliki si ribar, kako to da ništa ne loviš?
Šta da ti kažem, ne znam.
Donosio si pune kante ribe.
Šta bi ti sad? Da mi utrljaš so u ranu?
Ne, samo kažem. Išlo ti je pecanje. Jesi li se dovoljno trudio?
Toliko dana, svakog jutra u zoru, na čamac.
Idem da pecam na moru.
Očekuješ da će biti ribe.
Ali video sam samo more i oblake. Ribe nigde.
Samo cvrčci.
Ribe su se razbežale.
Sakrile su se duboko u utrobi mora.
Dušo, žao mi je.
Preklinjao sam ih satima. Nijedna se nije dala upecati.
Dragi, srce mi se slama.
Nijedna nije htela mog kita-crva.
Mrzim ih.
Ne, nemoj to da govoriš.
Strašno ih mrzim.
Voliš da pecaš. Oduvek.
Mrzim ribu.
Njihove prazne oči. Krljušt. Peraje.
Trouglaste repove. Škrge i stomake.
Smrdljive iznutrice.
Kao da više ne postoje. Kao da me ne vole.
Kao da sam im nevidljiv. I ružan.
Žalim ih i bojim ih se.
Bojim se riba. Jesi li ikad videla da se muškarac boji riba?
Ne bojiš ih se. Obožavaš ih i želiš njihovu pažnju.
A sad je nemaš.
Jako ih voliš i one vole tebe.
Ali ne želiš to da pokažeš.
Ne. Za mene više ničega nema.
Kriješ to da ne ispadneš mek,
da se ne vidi koliko mariš i voliš. Tvrdoglav si.
Ne želim da živim u svetu u kom više nema ribe.
U moru ima još mnogo ribe.
Zar nisi čula šta ti govorim?
Naravno da jesam. Ti ne slušaš. Ja slušam.
Nedostaješ im. Mislim da žele da te vide.
Pitaj ih. Ako pristanu, doći ću.
Ali ne ovamo.
U neko srećno mesto. Leti. Tamo gde smo nekad letovali.
- Nema više vremena. - Oprosti ako te uzrujavam.
Može samo na leto.
Leto nas je progutalo.
Leto nas je gutalo.
Mislim da smo tog poslepodneva ulovili zadnju ribu na svetu.
Jesi li gledao drugde?
Drugde?
Drugde.
Gore. U svemir.
U zvezde.
Ići ću da pecam među zvezdama.
Tamo su se sakrile jebene ribe.
Oprostite.
Oprostite. Zdravo.
Je li sve u redu? -Da, zašto?
Želite nešto? -Šta?
Već prilično dugo zurite u moju ženu.
Možda nešto želite, a ja mogu da vam pomognem.
Ne, ne zurim u vašu ženu.
Gledam podvodnu pušku, tamo pod drvetom.
Je li vaša? -Da, moja je.
- Lovite podvodnom puškom? - Od detinjstva. To mi je opsesija.
Doneću vam je.
Gledajte.
Ludo, a? -Dobra?
Nego šta. Ludo, naravno.
- Ja pecam na mamac. - Hajde, druže!
Možda pokušam harpunom. -Lepo!
Ja sam Dimitris, a ti? -Babis.
Drago mi je. -I meni. Odakle si? -Iz Livadije. -Živiš tamo?
Da. Znaš nekoga odande?
- Šta je ovo, dagnje? - Da, imam dagnji.
Nema ribe?
Samo riba, matori. Ali ponekad idem na dagnje.
Jesi li nešto ulovio?
Naravno. Nekoliko velikih riba jutros.
- Stvarno? Velikih? - Orade, bukve.
Blago tebi.
Šta radiš ovde? Upoznao si g. Babisa?
Znaš ga? -Naravno. Imam čokoladu na licu?
Dođi, prase.
Uvek si musava. -Moj tata.
Aha. I tvoja mama? -Maćeha, da.
A, maćeha. -Ona na peškiru.
Da, vidim. -Odakle se znate?
G. Babis letuje s decom na jedrilici.
- Oni su na drugoj plaži. - U Neoriu, tamo.
Njegova deca su našla Ioli.
Stvarno? Tvoja deca? -Šta su uradili?
Svet je mali.
A ja mislim, zašto ovaj perveznjak gleda moju ženu?
- Šta su učinili, pojma nemam. - Nisu vam rekli? -Ne, ništa.
Pre neki dan smo na nekoliko sati izgubili moju sestricu.
Okreneš se, a nje nema.
Vaša deca su je našla i čuvala je.
- Tek posle sam čuo. - Tako smo se upoznali.
- Ali sve je dobro. - Nisam imao pojma.
Pa, sad se radujem.
Najzad sam upoznao ribara, a ceo mesec sam ovde.
I još tvoja deca i Ioli. Ko zna gde bi završila.
Na granici! -Ioli je tvoja sestrica?
Da, moja polusestra. -Aha.
Da me pitaš, zakleo bih se da si joj majka.
Ni slučajno.
Ti si najodgovornija u porodici?
A brod, je li dovoljno velik?
Ima mesta za sve vas?
- Dođi, pa ću ti pokazati. - Može. Doći ću.
Dođi posle pecanja. Spremiću ti večeru.
Da, može. -Idemo.
Spremićeš nam večeru? Ma hajde.
Trebalo bi. -Spremiću ribu. Voliš ribu? -Da. -Obožava je.
Voliš li ti ribu? -Da, ali nisam luda za njom.
Ioli je mrzi.
Šteta. -Savršeno je spremam.
I ja. -Ne, moja je fantastična.
Čoveče, sad mi ide voda na usta. Ne mogu da odbijem.
- Danas si je uhvatio? - Najzad ste nešto ulovili?
Da.
- I ovaj gospodin lovi ribu. - Da, ići ćemo zajedno.
Dobro, idem da se okupam.
Dobro, devojko. Čuvaj se.
Dakle, druže, čestitam ti na hrabrosti.
Zašto? -Pecanje zahteva mnogo strpljenja.
Sigurno si jako strpljiv.
Treba strpljenja, ali treba i sreće.
Ja nemam strpljenja. Ja želim pustolovinu.
Zaronim među stvorenja...
Čim ugledam nešto što mi se svidi, ne može mi pobeći.
Probodem to, pripremim i to je to. -Genijalno.
Kapiraš me, zar ne? -Naravno.
To mi je opsesija, nema pomoći. To mi je sve.
Danonoćno mislim na to. Lovim ribu i zimi.
Sjajno, Dimitrise. -Da, Babise. Bilo mi je drago, matori.
I meni. -Ali vidimo se kasnije.
Može. S malo strpljenja i sreće i pravim mamcem
možeš da uhvatiš svaku ribu, ne samo onu koja ti je ispred nosa.
Koji mamac koristiš?
Išao sam na pecanje.
Čuo sam samo cvrčke.
Cvrčci ne pevaju nego cvrče.
Vrište vrućini da prestane.
Cvrčci orkestrirani letom.
Letnjim ludilom.
Svuda cvrčci i tako vruće.
Vruće.
Vruće...
Leto.
Jao, ljudi, ovde je baš lepo.
Dimitris. -Elsa. Drago mi je.
- Ćao. Konstantinos. - Drago mi je.
- Hvala vam puno za Ioli. - Nema na čemu.
Zdravo. -Zdravo. Kako ste?
Sećate me se? -Naravno.
S plaže. -Da. Vi ste Iolina mama?
Zapanjujuće. Ne liči na vas. Plavokosa je, a oči su joj...
- Ne liči na vas. - Možda malo.
Jako je vruće na brodu. -Bilo je duboko. -Gori. -U paklu.
Kao da mi deru kožu. -Plavo.
- Crveno. Opekotina trećeg stepena. - Osvrnem se i ne vidim.
Zvoni mi u ušima.
- Plivanje u tamnom, divljem moru. - Slan kao haringa.
- I znojav, držim flaks u ruci. - Puls 120, utapam se u krvi.
Sečem mamac i stavljam ga. -Nešto je čudno. Da odem, vratim se?
Stavljam udicu, kad ono - pljus. -Kako da ženi i deci pogledam u oči?
Duboko u tami. Riba koja će zagristi.
Kažem, ne, matori! Neću da stanem. Idem dublje!
Naoštrio sam udicu s mamcem gore.
Dublje. Ja sam, moja usamljenost i tama.
- Teg udari o dno. - Iznenađenje, nisam sam.
- Odradi svoje, mamče. - Moja najdraža riba.
Čekaću. -Iglica.
Čekaću dok te ne upecam.
Jebena ribo, ovog puta mi nećeš pobeći.
Prvi put grize. Dobro veče.
Drugi put. Okej, zagrevam se. Treći put kažem, imam te.
Osećam ribu. Pleše oko mene, ja plešem oko nje.
Sad su joj ralje na udici. Brojim zube.
Zagrišćeš, kažem joj. Nećeš otići s mamcem.
Progutaćeš moju kitu.
Čekam. I čekam.
- Poludela je! Vuče! - Zver je... Jahte!
Ruke. Brijač!
Uzmi me! -Hvata me odavde.
Tvoj sam. -Želi da me pokida.
- Flaks u zubima. - Borim se sa zveri.
A dok se ja zabavljam vratom...
I vuče me...
Stavim kožne rukavice i opet sam u igri.
Odvratni stvor se koprca, a meni je potkolenica rasečena.
Naslanjam se na ogradu.
- Ponestaje mi daha. - Vučem, nogama, leđima, rukama.
Nogama, leđima, rukama...
A onda poludim. Kažem, "Ne, ti ćeš ostati bez vazduha!"
Dvaput povučem i pustim je. Tako se iscrpljuje riba.
Povuci dvaput, onda pusti.
Udaram je po škrgama kao lud da me pusti. Evo ti!
Rešim je se i plivam na površinu.
Jedan udah. Drugi udah.
Ispunim pluća hrabrošću i ustremljeno zaronim do stvora!
Između očiju, jebena ribo! Uzmem nož i počnem...
- Evo tvoje ribe na mom brodu. - Iseći ću te i baciti u zamrzivač.
- Evo ti još jedna. - Iskopaću ti oči.
Dve ribe jednim mamcem. Ne zezam se.
Velike ribe. Sede pored mene i gledaju me onim očima...
Izlazim iscrpljen.
Meso mi visi, jedva stojim.
Ali u ruci držim ribu. Zver od 120 kila.
Cela plaža me bodri.
Ribe u tangama tuku se koja će se slikati sa mnom.
A onda, onesvestim se. Izgubio sam puno krvi.
Sledećeg jutra sam se probudio u sobi punoj cveća i poziva od riba.
Tako sam upoznao Anu. Zar mi nisi dala svoj broj?
"Sidarta" u kombinaciji s "Mobi Dikom".
Mobi Dik s dve orade i nekoliko bukvi.
Tata?
Kažu da je ribolov podvodnom puškom za kukavice.
Spuštam se u bezdan. Video sam murine, sabljarke, jegulje.
S ogromnim ustima i zubima. Slušaš li šta govorim?
Priča o iglici. -Čemu se smeješ?
Ozbiljno... -Čemu se smeješ?
Gluposti? Lakše...
Šta imamo ovde?
Šta je, Babise? Otkud ti škampi? Upecao si ih?
- Kakvi škampi? - Praviš me ludim?
Ovaj škamp ovde. Zar si slep, Babise?
RIBARNICA
Elsa.
Možemo li da govorimo o tome šta se dogodilo ili se ne spominje?
Šta misliš da se dogodilo?
Ne znam.
A ti?
Nema vremena.
To je samo leto. Leto nas je progutalo.
Ljubavi moja, žao mi je.
Sluša kad joj govorite. -Znam.
I vi ste imali jednu?
Pre mnogo godina.
Tako je zgodna.
Vrlo je zgodna.
Mogu da se pridružim?
I ti nas ostavljaš? Gde ćeš?
Ne znam.
Oprosti što te ostavljam samog.
Lepo je. -Sviđa ti se?
Dobro ti stoji. -Ide uz tvoju majicu.
Ide ti uz ten.
Ova boja bi mogla da bude zaista grozna.
Vrlo prostačka. Ali vrlo je zgodna.
Da. I meni se sviđa. -Da.
Lepo.
I ti ideš ovim brodom?
Kad? -Sad, mislim. Koliko je sati?
Imaćeš društvo.
O čemu razmišljaš?
Znam te.
Znaš...
Voleo bih da je upoznam. -Znala sam.
Ništa posebno. Samo kafa s njom.
Želim da znam ko je. Zameraš mi to?
Ne.
Ne ljutiš se?
Zar je više ne mrziš? -Ne.
Samo malo.
Misliš li da ima njen broj telefona?
Tata? -Da.
Verovatno. -Pitaćeš ga?
Gle...
Upravo se ukrcala na brod, jesi li glup?
Idi.
Kako? Nemam kartu, a ni mobilni.
Nemam ništa. -Uzmi.
Ćuti i uzmi.
A šta ćeš ti, Elsa?
Ne znam, videću. Ići ću autobusom.
Kupiću drugu kartu. Evo nešto novca.
Na karti je tvoje ime. Ako vide, izbaciće me.
- Ne mogu da idem. - Ne gledaju karte.
Šta to govoriš? -Idi!
Idi.
Idi. -Šta to govoriš?
Idi.
Jedna zgodna devojka imala je plavokosog momka
Ali jedne noći oluja ga je povukla na dno
I brod se vratio sam, bez ribara
Prazan, bez kormilara, vratio se iz dubokih voda
Ugašenog ribarskog svetla, jedne mračne noći
Siroti brodić ušao je u luku
A sve su se nade utopile u dubokome moru
I brod se vratio sam, bez ribara
Otad svake večeri na moliću
Devojka peva gorku tužbalicu
I brod se vratio sam, bez ribara
Prazan, bez kormilara, vratio se iz dubokih voda
Ugašenog ribarskog svetla, jedne mračne noći
Siroti brodić ušao je u luku
A sve su se nade utopile u dubokome moru
I brod se vratio sam, bez ribara
Mnogo ribe. Mnogo ribe.
Sveža riba iz mojih snova.
Iz
Dubokih
Voda
...kraj priče
Koliko volim
KJUKA PRE KRAJA LETA
Svoj brodić
Oblačiće
Malo more
Koliko volim
Talasić
Koji se razbija o ogradu
Male cvrčke
koji cvrče
Dok sedim
Na peščanoj plaži
Galebovi
Lete preko mora
Reći će da me vole
Ne želim
Da dođe kraj
Ovom letu
Ne želim da me ti
Ostaviš
O, sam kao pevac
MEDIATRANSLATIONS