Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
První den léta je moře,
poslední den je Měsíc.
No tak.
Konstantine, dej mi taky.
Zlato, vždyť jsi říkala, že nemáš hlad. A najednou máš?
- To děláš naschvál? - To ty to děláš naschvál.
- Sníš to celé sám? - Jo, máš s tím problém?
Fajn, sněz si to.
Vážně to chceš sníst celé sám?
- No tak. Dej mi kousek. - Počkej.
- Chtěla bys? - Jo.
Dal bys mi?
- Jen kousnout? - No tak, dej mi to.
- Utrhneš si to rukou? - Jo, rukou.
- A jen malý kousek. - Jo.
- Vezmu si půlku. - Řekl jsem kousek.
- Ne jen kousek! No tak. - Kousek nebo nic.
Dobře, jenom kousek.
- Utrhnu si tolik. - Jen kousíček.
Takhle jsi spokojený?
Nech si to.
Stejně je mi z toho trochu špatně.
- Vážně to není dobré. - Ne.
Nechutná mi to.
- Vyplivneme to? - Chceš to vyplivnout?
Určitě?
A kam to vyplivneme?
Je škoda to vyplivnout.
- Vidíš, plave to jako bobek. - Buď zticha, ty kozo.
Ahoj!
Zdravíme!
Užijte si to!
- Fotí si nás. - Jasně, že jo.
Konstantine!
Tak už pojď!
Fajn. Polož ten prut a jdeme.
Ty běž.
- Pojďme mu pomoct s věcma. - Konstantine, já jít nemůžu.
- Ale no tak pojď. - Konstantine, vážně mě hrozně bolí ruce.
- Dobře. - Fakt! V noci jsem si je asi přeležela.
Tak pojďme!
- Odnes je dovnitř. - Dovnitř? Jak to myslíš?
Ne, dovnitř. Myslím na palubu.
- Ne že to tam necháš jen tak. - Neboj, nenechám.
- Konstantine... - Co je?
- Zapomněla jsem si vzít vodu. - To jako fakt?
Vezmi si ty svoje spoďáry, než ti je hodím do moře.
- Tati? - Jo?
Co to děláš?
Hledám tu... Ztratil jsem ty pitomé klíče.
- Od domu? - Od lodi.
Moje záda.
Musíme je najít, pokud chceme odplout.
Elso, udělej mi laskavost.
Podívej se pod sedadla. Jsi maličká.
- Mám je, tati! Tady. - Super.
Šikulka.
Tak už pojďte!
Hej, ne tak rychle. Ještě to není všechno. Pojď.
- Na, tady máš. - Počkej, počkej. Opatrně.
Pojďme.
- Co? - Krása?
- Krása. - Krása?
- Krása! - To je ono.
Co dělá?
- Chrní na slunci. - Cože?
- Říkám, že chrní na slunci! - No tak ho vzbuď.
Dintino?
Pojď ke kormidlu, ty princezno.
- No tak! - Pozdějc.
- Pojď, pohni kostrou. Co to říkal? - Říkal, že pozdějc.
Jak pozdějc? Žádné pozdějc není. Teď. Pak půjde Elsa.
- Tak já půjdu po Else. - Dobře, tvoje smůla.
Jenom pojď. Pojď a uč se.
Moje pýcha.
Bacha, udusím se.
Tatínku, já se nudím.
Co to zase jíš?
Ať tě ani nenapadne, že mi to sníš.
Bagel? Fuj!
Jak moc mám ráda
Moji malou loďku
Malé mráčky
Malé moře
Jak moc mám ráda
Tu malou vlnku
Co naráží na zábradlí
Ty malé cikády
Co cvrkají
Zatímco sedím
Na písečné pláži
Rackové
Létají nad mořem
Říkají, že mě milují
Nechci
Aby přišel konec
Tohoto léta
Nechci
Abys mě opustil
Abych zůstala sama samotná
Jsi těhotná?
Jsi tak krásná. Tak krásný obličej.
Ne!
Jsi nechutná! No fuj!
Neblij mi tady na lodi. Jenom děláš svinčík.
Konstantine.
Tati?
Co to děláš?
Ne. No tak.
Přinesl jsem ji, aby ti dělala společnost.
- Není mi dobře. - Já vím, broučku. Já vím. Dobrý, dobrý.
- Je mi zle. - Já vím, zlatíčko.
- Dobrý. Já vím. - Už dál nemůžu.
Já vím a je mi tě líto.
Cože? Jestli mě tam něco trefí do oka chapadlem...
Běž. Už nemůžu to fňukání poslouchat.
- Nestrkej mě. Jdu. - Běž, běž.
To je on.
- Běž. Smrdíš. - Já se bojím.
Smrdíš zvratkama, zlato. Běž.
Neboj, budeš v pohodě.
- Fajn, tak jdu. - Běž a plav jako delfín.
- Tak běž. - Dobře.
- Jsme s tebou. - Už tam skoč.
- Tati! - Počkej, počkej. Nech ji.
- No tak, zlato, pojď. - Už jdu.
Vždyť to není poprvé.
- Počítám. - Tři, dva, jedna.
Jo! Jo!
A je to.
Jo? Jo?
Konstantine, utopíš mě.
Myslíš, že jsme to zmeškali?
Kolik je?
- Nevím. Nemáme mobily. - Pravda.
Proč tohle děláme? Taková blbost.
- Myslíš, že jsme to zmeškali? - Už se mě neptej.
Támhle je nějaká paní.
Nejspíš taky čeká.
Myslíš, že je ta zastávka tam a ne tady?
Hele, klídek.
Promiňte, madam.
Mohl bych se vás na něco zeptat?
- Páni. Krásné šaty. - Díky. Líbí se ti?
- Líbí a moc. - Děkuju.
A taky vám moc sluší.
- Promiňte. - Jak milé.
Takových šatů mám hodně. Mám je moc ráda.
A máte nějaké šaty, které by slušely mně?
Tobě? Mm, nevím, že by? Možná mám.
Uvidím.
Jednou mi někdo říkal, že z barev mi nejvíc sluší modrá a zelená.
To jen tak, abyste věděla.
Určitě mám obojí, modré i zelené.
Jen nevím, jestli jsem si je vzala s sebou.
Promiňte, zapomněl jsem se zeptat na to, co jsem chtěl.
- Je tohle zastávka? - Zastávka?
Nevím, nemám tušení.
- Nečekáte tady na autobus? - Jestli čekám?
Nevím, na co čekám. Co čeká mě.
- Dneska žádný autobus nejede. - Nejede?
- Co se děje? Ujelo nám to? - Řidičovi je zle.
Asi musel včera něco sníst.
Je mu zle, takže autobus dnes nepojede.
Jak se teď dostaneme do obchodů?
- Není tady někde taxík? - Na co potřebujete taxík?
Prostě běžte rovně po téhle cestě.
- Na taxík nemáme peníze. - Jasně.
Nic to není, vážně. Taková patnáctiminutová procházka.
Já to chodím každý den a v pohodě. Autobusem nejezdím.
Chodím. A vy jste mladí. No ne?
Tak pojďme.
Ani jste se nerozloučili.
- Nashle. - Nashle.
Léto je tady
Moře je tak modré
Písek, vlny
A já tě budu líbat
Jé léto a ty jsi se mnou
Na písečné pláži
Je léto, držíš mě v náručí a líbám tě
Kdo ví, jestli se někdy rozdělíme, když přijde déšť a divoký vítr?
Zase přijde léto do našich duší a našich srdcí
Zestárlas.
Co to říkáš? Co to vypouštíš z té tvojí pusy?
Jsi tak stará a vrásčitá.
- To se lidem stává, když stárnou. - Mně ne.
Taky jsi zestárl. Už nejsi žádný mladík.
Jsem mladý. Hodně mladý.
- Vždyť už ti musí být přes 60. - Chceš říct 50.
Nepovídej. To mně bude 50. Za pár let.
- Teprve? Padesát? - Už dost.
Přestaň s tím.
Můžu tě obejmout?
- Obejmout mě? - Tak můžu tě obejmout?
Zapomeň na to. Objímalas mě dost.
Dobře. Tak jak chceš.
- Připluls na lodi? Kde bydlíš? - Co se staráš?
No páni. Ty jsi ale drsňák. Můžeme spolu vůbec mluvit?
- Já? Drsňák? - Vůbec ses nezměnil.
- A to je špatné? - Provokuješ.
- Proč se musím měnit? - Co?
Ptám se, proč bych se měl měnit.
A neměli bysme se měnit?
- Ne, pokud jsme dokonalí. - Nikdo není dokonalý.
- Já jsem dokonalý. - Ne, nejsi.
- Změnila ses? - Nikdo není. Co?
Změnila ses? Špatně slyšíš. To bude věkem.
Zmlkni!
Ano, ráda si to myslím. Že jsem se změnila k lepšímu.
Potom mi řekneš.
- Kdy? Žádné potom není. - Jak to myslíš?
Neber "potom" jako samozřejmost.
Chceš se tady posadit?
- Nemůžu. Mám ještě práci. - Jsi na dovolené, nebo ne?
A to má znamenat co? Myslíš, že peníze tisknu?
Děláš si srandu. Řekli jsme, že to nějak vyřešíme.
- Jo. To se neví jistě. - Můžeš mi říct, jak to myslíš?
Chceš snad, abych ti něco dokazovala?
Teď na tebe nemám čas. Musím jít pro červy.
- Jaké červy, ty blázne? - Pořádně velké červy.
- Fuj. - "Fuj" říká.
- Ale ryby jsi jedla ráda, že? - Ty je chceš na rybaření?
Jo. Jak můžu lovit bez červů?
Proto máš tolik práce?
Do toho ti nic není.
- A ti červi, pro které si jdeš, jsou živí? - Živí až až.
- Tyhle červy znáš. - Cože.
- Tyhle červy dobře znáš. - Já že znám nějaké červy?
Jistě. Tyhle červy znáš přímo výborně.
- Arašídoví červi! - Fuj, tati!
- Říká se jim arašídoví červi. - Proč říkáš "fuj".
- Arašídy miluju, ale červi jsou nechutní. - Arašídoví červi nebo matky.
- Tihle červi mají dvě jména? - Jo.
Úžasné. Představ si být červ, jmenovat se arašíd a vypadat jako pták.
- Nebo matka. - Matka s ptákem.
O čem to mluvíš? Já ti nerozumím.
Necháš mě tady, abys šel pro nějaké červy? Myslíš, že jsem hloupá?
To si piš.
Je správné se ke mně tak chovat?
Ty máš co říkat.
No co?
Vůbec jsi nedospěl?
Ty mě poučuješ o dospívání?
Chceš se se mnou hádat? To je to, co chceš?
- No tak, řekni to. - A co můžu říct?
Tady uprostřed ulice po všech těch letech?
Někam se posaďme a dejme si kafe.
Nemáme moc o čem mluvit ani pít.
Jen mi řekni, kdy je chceš vidět. Tak co?
- Tak co? To je vtip? - Proč?
Řekneš, ať to neberu jako jistou věc, a teď kdy je chci vidět?
Tak už se rozmysli. Přivedls mě sem, abys mě mučil.
- Dobře, rozhodni se. - Copak ses úplně pomátl?
- No tak, řekni. - Co ti mám říct? Nevím.
Takhle jsem si to nepředstavovala.
A oni chtějí? Kde jsou teď?
Nemůžu. Začínáš mi lézt na nervy. Nemůžu přemýšlet.
Tak jo, fajn.
- Řekls jim, že jsem tady? - Co se staráš?
Neřekls jim to, že ne? Nevědí to.
Proč se staráš, co dělám a co říkám?
Jak si můžeš být jistý, že mě budou chtít vidět?
- Je fuk, co chtějí. - Tobě je to jedno?
Já vím, co chtějí. Věř mi, že to vím.
Chceš mi říkat, co moje děti chtějí?
Tak mluv. Nemám celý den.
Pokud nechceš, tak nevadí.
Nechci, aby to bylo takhle. Teď jsem naštvaná.
- Fajn, pokud nechceš, tak čau. - Počkej. Dej mi čas, ať můžu přemýšlet.
- No tak, řekni. - Dej mi chvilku na přemýšlení.
Není to snadné rozhodnutí.
Už bys měla být dávno rozhodnutá. Na co vlastně ještě čekáš?
Jsi blázen, víš o tom?
Hrozně na mě tlačíš.
Nevím. Třeba zítra odpoledne?
Ptáš se mě?
Já z tebe zblázním. Co chceš, abych řekla?
Lezeš mi na nervy. Tak jsi mě vytočil,
- že bych ti vyrvala vlasy! - Jenom klid.
Tohle jsi ze mě udělal ty! A teď mi říkáš, abych se uklidnila.
Tak dobře. Uděláme to zítra odpoledne.
Stoprocentně přijď.
Jinak už nikdy neuvidíš mě ani děti. Rozumíš?
- Nic víc neřekneš? - Ne, neřeknu. Čau. Zítra tady.
- Potkáme se tady? - Ano, tady.
Vlastně... zapomněl jsem.
- Máš laptop? - Mám.
- Vezmi si tohle a... - Co je to?
- Podívej se a... - To jsou oni? Na videu?
- A když budeš hodná... - Je to tu zas.
A když budeš hodná, poznáš je osobně.
Je mi jich líto.
Elso, slunce už zapadá. Ryby půjdou spát.
Zkusme, jestli něco chytíme.
Konstantine! Pojď sem. Všichni budou pomáhat.
- Mně se nechce? - Copak nemáš ruce?
Ani mě nehne.
Když nenakrájíš ptáko-červy, nedostaneš rybu.
Tyhle ptáky já nechytám.
Co tak koukáš na tu návnadu? Nahoď.
Elso, házej. Je to červ. Na co koukáš?
Ráda jsem tě viděla. Anna.
Krájej a buď zticha.
Nebo dnes budeš jíst hovno.
- Nemůžu. - Jen řež.
Proboha. Já nemůžu.
- Tatínku. Myslím, že zabrala. - Tahej.
- Pomoz. Já nevím jak. - Prostě to chytni a tahej.
- Ne, ty to udělej. Já to neumím. - Nebudeme mít co jíst.
Tati! Uplave mi!
Vždyť je to jednoduché, zlato. Prostě tahej.
Ne takhle, lehce. Lehce, děvče, lehce.
- Dej mi to. Ukážu ti to. - Dobře, tady máš.
Vidíš? Takhle. Lehce, lehce.
Rybaření vyžaduje klidné pohyby. Ne to, co předvádíš.
Ta rybka neměla vědět, žes ji chytila.
Jinak ukousne ptáka a uplave. Tak pojď.
Jak jsem ti ukazoval. Tahej. To je ono.
- Tahej, tahej. - Já tahám.
- Tahej. Já tahám, dobře?!
- A je to. - Dobrá práce, Elso rybářko.
- A je to. - Vytáhni ji a jdeme jíst.
Tohle budeme jíst?
- A co jsi čekal? Krokodýla? - Tohle pro všechny stačit nebude.
- Mám ji hodit zpátky? - Zbláznila ses? Jídlo nezahazuj.
Je živá. To není jídlo.
Je mrtvá.
- Cože? - Ulovilas mrtvou rybu.
- O čem to mluvíš? - Jo, je mrtvá.
Tohle jsem ještě nikdy neviděl. Je mrtvá.
Co jsem ti říkal?
Jo. Zabilas ji nadobro.
- Já? - Jo. Zabilas ji, než byl její čas.
- Vytáhni ten háček. - Já nemůžu. Je mrtvá. Udělej to.
Je mrtvá... Dej ji sem.
Její malé srdíčko nezvládlo všechno to tahání a umřela.
- Chudinka. - Jo.
Zdravím. Dobré ráno!
Musíš získat momentum.
- Neublížíš si. - Jako Roquefort?
- To dokážeš. - Lžeš mi, abych to udělala?
Pojďme si dát tradiční jídlo ostrova Lefkada.
- Nacházíme se na historickém... - Historickém hřišti.
Bože.
- Pověz nám o nich. - Typické děti tady z čtvrti.
Nejsou mladí. Mají 50, když se narodí.
Teď mi došlo, co jsi řekl.
Jejich normální věk jsou dva roky.
Na kameře jsi nádherný.
Jsi... Musíme natočit videoklip.
- A budeme zpívat. - Jo.
- Kalhotky! - To nejsou kalhotky.
Vezmi je a pojďme.
To je na nic.
Podívejte na toho prcka.
- Škoda těch ptáko-červů. - Vlastně ani nemám chuť jíst.
Myslím jen na to, jak půjdu spát.
Jak budeme spát?
Chci být vepředu.
Chceš být vepředu?
Vzadu nespím.
Jenže to, co chceš, se zásadně liší od toho, co se doopravdy stane.
Konstantine, to nejde. Víš, že trpím klaustrofobií.
Dobře. Tak se o tom pobavme.
Včera jsem se tě ptal, jestli mě necháš spát vepředu, a řeklas, že jo.
- Žádné "jo" jsem neřekla. - Takže už blouzníš.
Včera jsem ti řekl,
že chci spát vepředu, a tys řekla: "Jo, samozřejmě."
Já že řekla "samozřejmě"? Co to meleš?
- Přestaň být tak patetický. - Děláš věci, které si nepamatuješ.
- Takže jsem podle tebe lhář? - Já jsem řekla: "Ano, samozřejmě"?
- Tak to podle tebe bylo? - Drahoušku...
V žádném případě nespíš vepředu.
Jo? Ta postel vzadu je na mě moc malá.
- To je mi jedno. - Co je ti jedno?
Já si nevybrala být takhle velká a mít klaustrofobii. Je mi to fuk.
- Odkdy máš klaustrofobii? - Jsem prostě malá.
Máš potvrzené od doktora, že máš klaustrofobii?
Musím to mít potvrzené od doktora?
- Slyším o tom poprvé. - Tati!
Znám tě roky a nikdy jsi klaustrofobii neměla.
- Jak ji můžeš mít teď? - Prostě spím vepředu a konec diskuze.
- Drahoušku, ne! - Tati, řekni mu něco!
- Už o tom nechci mluvit. - Mám klaustrofobii!
Konstantine, nedělej z toho takovou vědu.
Buď rád, že máš vůbec postel.
Vážně? Klidně můžu spát v koupelně. Žádný problém.
Víš, kde jsem spal já, když jsem byl malý a pracoval? Takže klid.
- Jez, nebo to vystydne. - Ty jez.
Všichni se teď uklidníme. Nebo jste tady naposled.
Na loď a dovolenou s tátou můžete zapomenout.
Tak on nám bude vyhrožovat.
Aha, takže tak to je? Máte se tady hrozně?
Tak fajn.
Ne, tati, máme se tady skvěle. Ty tvoje špagety jsou výborné.
K čertu s tím.
Jsem rybář a jím špagety.
Vždyť k tomu máš i rybu. To my jíme jenom špagety.
No tak, synku. Tady.
- Dej si kousek ryby. - Ne, díky.
Tak na co si stěžuješ? No tak.
- Otevři pusu. - Ne, ne, jenom si to sněz.
- Letí letadlo. - Nech ho být. Nechce to.
Ty děvko.
Ty mrcho.
Ty malá kurvičko.
Najdou tě mrtvou. Rozumíš, ty malá děvko?
Konstantine, poslouchej.
Slyšíš to? Protahuju se. Mám tu místa.
To se máš, ty pitomá děvko.
- No? - Běž už spát.
Tohle je tvůj poslední den, mrcho.
Brzo chcípneš. Mám tě rád.
Já tě mám taky ráda.
Mám tě rád, zlato.
Přeju hezkou klaustrofobickou noc.
Zasraná děvko.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se jmenuješ?
Dobrý den.
Jsi z Německa?
Jsi tady sama?
To je hezká hra.
Hezká... Jak se to řekne?
- Hračka. - Hračka.
Tak jak se jmenuješ?
Co?
Ioli? To je hezké.
Moc hezké jméno.
Kolik máš let?
Pět?
Zlato, to nedělej.
Ne, ne, ne!
Ne, Ioli!
- Ne, miláčku. - Ty se směješ?
Tady to máš.
- Nikde ji tam nevidíš? - Ne.
Není to některá z těch paní, které tam sedí?
- Ne. - Okay.
- Co se děje? - To nevím.
Hele, poslyš.
- Vidíš někde maminku? - Ne.
Ne?
- Co s nimi chceš? - Chci si je obout.
Stoupni si sem.
Dobře. A teď si je obuj.
Výborně.
Většinou si dávám zmrzlinu
s čokoládovou polevou a kousky sušenek, ale nemůžu ji najít.
- Tak si prostě nějakou vezmi. - Ne, chci tu, kterou mám ráda.
- Vezmi si tuhle a hotovo! - Tuhle nemám ráda. Kterou chceš ty?
Co budeme dělat?
Nestresuj mě.
Mám si vzít tu raketu, nebo tu se sušenkou?
- To jako vážně? - A co bych měla dělat?
Myslíš, že je na tohle ten správný čas?
Co to s tebou je?
Co?
Nevím.
Jak to myslíš, že nevíš?
Nevím.
Kde jsi byla? Na procházce?
Začali jsme tě nudit, tak ses šla projít?
- Pojď, obejmi mě! Obejmi mě! - Maminka mě nemůže nosit hopi.
Ne, to maminka nemůže. Ale já jsem silnější než ona.
- Ahoj, Konstantinos. - Jo, ahoj.
Tady jsme ji našli. Seděla a dívala se na nás.
Ty jsi šla na pláž sama?
Chtěla jsi jít do moře? Opalovat se?
- My bydlíme támhle. - Okay.
- Je tátova, ne naše. - Hezká.
Když už o něm mluvíme...
- Váš táta? - Jo, ten v té loďce.
Vesluje, protože nechce utrácet za benzín.
Ioli, vidíš toho pána v té loďce?
To je jejich táta. Vidíš, jak hezky vesluje?
- Je naštvaný. - Naštvaný?
On je pořád naštvaný.
Co to říká?
Bude tady za pár hodin.
- Vypadá jako veselý člověk. - Jo, jo, jo. Hodně veselý.
Táta je miláček.
Sakra.
Podej mi tu tašku.
Ulovils rybu, nebo budeme mít zase špagety?
- Cože? Nech mě být. - Dobře. To byl jen vtip.
- Nastup do člunu a už mlč. - Kam?
- No tak! - Tati, je tam voda.
- Vyfukuje se to. - Vyfukuje se to?
- Potopíme se? - Někde tady musí být díra. Nevím.
Pojď, nastup si.
Můj táta!
Můj táta rybář.
Praví rybáři chytají ryby. Nejí jenom špagety.
Nenabrali jsme vodu? Nenabrali. Fajn. Kašlu na to.
Daisy.
Odpovídá.
- Zhasni to světlo. - Co se děje, lásko?
- Na, otevři pusu. - Nemá hlad.
Užijte si léto, lidi.
No tak, odnes si ty nehty pryč.
Přineste ten nákup dovnitř, než se zkazí.
- To ovoce? - Nebudu to opakovat.
- Ty odcházíš? - Jo. Proč?
Kam jdeš?
- Koupit návnadu. - Teď lžeš.
Další návnadu?
- Co chceš? - Nic, jen se ptám.
- Počkej, odnes si ty nehty. - Ona ještě žije?
Protiva.
Počkej. Podrž tohle.
- Neslyšelas něco? - Co?
- Neslyšelas něco? - Ne.
Já něco slyším.
Ahoj! Pojďte sem!
- Jak? - Náš táta vás přiveze.
Jak? Budou na něho čekat, než se vrátí?
Náš táta vás přiveze!
- To nejde. Budou na něho čekat? - Jo, to je pravda.
- Ahoj! Přijďte zítra! - Dobře.
Náš táta vás sem zítra přiveze, dobře?
Dobře!
Našla jsem na to trik.
- Mám to. - Umyj mi oči.
Pořádně ten pytel zmáčkni.
Zmáčkni ho.
Tak fajn.
- Tak prosím, slečno. - Děkuju.
Hups.
Jdeš první nebo mám já?
Povídej.
Dobrý? Ještě něco?
- Moc děkujeme. - Ahoj, tati.
Úspěšný lov!
- Co? - To vážně?
Zbláznila ses, děvče? To děláš naschvál?
Co jsem udělala?
- Je stará. - Je to stará dáma.
- Je to malá babička. - Velká malá babička.
Máme ji už odmala. Většinou vyrostou, ale tady ta je zakrslá.
Naše Daisy vůbec neroste. Pořád bude prcek.
Ahoj, Daisy.
Je moc hezká.
Ty jsi velká holka.
Od koho ji máte?
- Od táty. - To nebylo moc hezké.
- Kdo je táta? - Ten, co vás přivezl.
Pan Babis, který nás přivezl na člunu.
- Je jí horko? - Jo.
Ta vaše Daisy je ta nejlepší želva v důchodu.
- Kolik jí je? - Tolik jako nám.
- Tohle? - Ne, tu chobotnici.
- A kam? - Do nosu.
- Ty chceš, abych byl ošklivý. - Ne. Dej mi taky.
- Dlouho to tam nevydrží. - Teď se ti to líbí?
- Jo, líbí. - Vypadám teď dobře?
Podívej se na ni.
Teď mám šušeň!
Nesundávej to. Je to hezké.
Fajn. Nechám si to.
Tahle ruka se mi povedla víc.
Nesundáme lak z té druhé a neuděláme ji znovu?
- Ne. - Ne?
Nalakuješ si i svoje?
- Nalakuju je Konstantinovi. - Vážně?
- Ne, nenalakuje. - Ne, ty.
- Možná. - Ale teď se nehýbej, Ioli.
- Uděláme to společně. - Já ti je nalakuju.
Nechci. Táta by mě zabil.
- Nedělej z toho vědu. - Příště.
Co blbneš. Vždyť ti táta nic neudělá.
Jen mi utrhne všechny prsty jeden po druhém.
Teď foukej. Foukej.
Otoč je.
- Teď je na řadě on. - Musíš počkat, až ti ty nehty uschnou.
Nalakuješ mu teď jeho nehty?
Později, až bude sám chtít. Nemůžeme ho do toho nutit.
Teď.
Výborně.
- Uděláme teď druhou ruku? - Uděláme.
Počkej chvíli. Nejdřív tuhle trochu pofoukej.
Vypadá to dobře.
- Dala jsi tam toho moc. - Co jsi mu to provedla, Ioli?
Jednu jsem praskla!
Podívej, kolik jich je!
Letí směrem k souši.
Odfoukává je to.
Letí ti do obličeje?
Chci to dělat uvnitř.
Jo, ale když budeme uvnitř, tak nepoletí do nebe.
A tyhle letí až do nebe.
Viděli jste ji?
Jo, je támhle! Všichni utíkejte sem!
Naser si, ty potvoro.
Naser si, ty zatracená svině!
Naser si!
Naser si! Tři.
Tři, ty vole. Musels vzít všechny tři?
Běž do prdele.
- Kouslo mě to? - Jo.
- Můžeš mi to poškrábat? - Jo.
- Škrábej, škrábej. - Je to červené.
- Nedosáhnu tam. - Je to tady.
- Škrábej mě. - Ještě.
Je to červené.
Co bude k večeři?
Pak si spolu promluvíme.
Hotovo?
- Uklidil jsi uvnitř? - Jo.
Výborně, Konstantine.
Fajn, běž si odpočinout.
Vidíš, jak vypadají nehty, když pracuješ?
Ale když je nalakuješ...
- Takhle je to lepší. - Můžu se najíst?
Jistě, že můžeš. Proč bych ti v tom bránil?
- Odlakoval sis nehty? - Jo, nakonec se mi nelíbily.
Proč? Vypadaly hezky.
- Vážně? - Jo, samozřejmě.
- Kdys to udělal? - Včera.
Jak?
Oškrábal jsem si je.
A proč?
- Nechala sis na lodi lak. Pak ti ho dám. - Dobrý. Můžeš si ho nechat.
- Stav se pro něj a dám ti ho. - Ne, nech si ho. Mám jich hodně.
Okay, dík.
Jste tady poprvé?
Ne.
Jezdívali jsme sem s mámou a tátou, ještě když jsme byli malí.
- Super. Plachtili jste? - Jo.
To je blbost. Byli jsme starší, když jsme sem začali jezdit s plachetnicí.
- Máma už byla pryč. - Neřekneš, kam odešla?
Naše máma nás opustila.
- Šla si koupit cigarety. - Super.
V pohodě. Už jsme se přes to přenesli.
- Jak se přes to dá přenést? - Je to lehké.
Vážně.
- I mámu dostaly cigarety. - Co?
- Že ji dostaly cigarety. - Jak
- To vážně? Umřela? - Jo, ale byla jsem hodně malá.
Tehdy jsem byla menší než Ioli.
Okay.
Moc jsem to nechápala. Myslela jsem, že se vypařila.
Myslela sis, že utekla? Jako naše?
Ne, jen jsem nevěděla, co je to smrt.
Myslela jsem si, že sestřičky v nemocnici našly její postel prázdnou.
Myslela jsem si, že když umřeš, tak prostě zmizíš.
Jasně.
- Co je to? - Šílené, že?
Je to mušle, která je rozbitá.
Královská mušle.
- Našla jsem ještě jeden. - Ukaž? Jakou má barvu?
- Bílou. - Bílou?
Tady ten je taky zelený.
Je světle zelený, ne zelený. Je vzácný stejně jako modrý.
- Tanec měsíčního kamene. - Ioli!
Jo, musíme předvést tanec měsíčního kamene.
Ale já ho s váma tančit nebudu.
Dobře, my ho zatančíme. Můžeš se přidat, když budeš chtít.
A když ne, tak jen seď a dívej se.
Raz, dva, tři...
Jmenuju se Ioli. Moje máma je balerína. Je to nejlepší tanečnice ze všech.
Moje máma je balerína. Jmenuju se Ioli. Moje máma tancuje.
Je nejlepší tanečnice ze všech.
Co budeme dnes jíst, když nejíme kraby?
- Otevři to trochu víc. - Proč?
Je mi hrozné horko.
Tohle bych neměl jíst, ale nejedl jsem celý den.
Kolik je hodin?
Proč táta ještě nepřijel? Zavoláš mu?
Tati?
Nejels na ryby?
Proč jsi včera nepřijel na motorové čluny?
Zapomněl jsi na nás?
Čekali jsme na tebe.
Tati?
Půjdeme dneska?
Dnes mě bolí hlava.
Dostals úžeh?
Asi jo.
Moře mě vyčerpalo.
Ve hvězdách. Na moři.
Kde se nakonec ryby schovávají?
Tak širé moře a v jeho útrobách žádná ryba.
Jenom vlny. Moře a sůl.
Sůl.
Zaschne a svědí vás z ní celé tělo i mysl.
Šel jsem na ryby.
A jediné, co jsem slyšel,
byl zvuk cikád.
- Nemůžu uvěřit, že jsi nic nechytil. - No, nechytil.
- Jak to? - Nechytil. Co nadělám?
Jsi skvělý rybář. Jak je možné, že jsi nic neulovil?
Co na to říct? Nevím.
Dřív jsi nosíval kýble plné ryb.
Co po mně chceš? Sypat sůl do ran?
Ne, jen říkám, že dřív ti rybaření šlo. Snažil ses dost?
Všechny ty dny, každé ráno za svítání, venku na člunu.
Vyplouval jsem rybařit na moře.
Člověk by čekal, že tam budou ryby.
Ale jediné, co jsem viděl, bylo moře a mraky. Nikde žádná ryba.
Jenom cikády.
Všechny ryby plavaly pryč ode mě.
Schovávaly se v moři. Hluboko v jeho břiše.
Zlato, to mě mrzí.
Hodiny jsem je prosil. Ale žádná se nenechala chytit.
Miláčku, lámeš mi srdce.
Žádná nechtěla mého ptáko-červa.
Nenávidím je.
Ne, to neříkej.
Tak moc je nenávidím.
Miluješ rybaření. Vždycky jsi ho miloval.
Nenávidím ryby.
Jejich prázdné oči. Jejich šupiny. Jejich ploutve.
Jejich trojúhelníkové ocasy. Jejich žábry a břicha.
Jejich smradlavé vnitřnosti.
Jako by už ani neexistovaly. Jako by mě neměly rády.
Jako bych pro ně byl neviditelný. A ošklivý.
Je mi jich líto a bojím se jich.
Bojím se ryb. Už jsi viděla muže, co se bojí ryb?
Ty se jich nebojíš. Zbožňuješ je a jen chceš jejich pozornost.
Ale té se ti teď nedostává.
Moc je miluješ a ony milují tebe.
Jenom to nechceš ukázat.
Ne, už tady pro mě nic není.
Rád jsi sám, abys náhodou nevypadal, že nejsi drsný.
Nebo abys neukázal, jak moc miluješ. Jsi tvrdohlavý.
Nechci žít ve světě, kde už nejsou žádné ryby.
V moři je spousta ryb.
Ty neposloucháš, co říkám?
Samozřejmě, že ano. Ty mě neposloucháš. Já tebe jo.
Chybíš jim. Myslím, že tě chtějí vidět.
Zeptej se jich, a když řeknou ano, přijdu.
Ale ne sem.
Na nějaké šťastné místo. V létě. Kam jsme jezdívali na dovolenou.
- Už není čas. - Promiň, jestli jsem tě naštvala.
Je jen léto.
Léto nás celé spolklo.
Myslím, že to odpoledne jsme chytili poslední rybu na Zemi.
Díval ses jinde?
Jinde?
Jinde.
Nahoře. Ve vesmíru.
Ve hvězdách.
Půjdu rybařit mezi hvězdy.
Tam se ty pitomé ryby schovávají.
Promiňte.
Pardon. Zdravím.
- Všechno v pořádku? - Jo, proč?
- Chcete něco? - Cože?
Ptám se, protože už nějakou dobu zíráte na moji ženu.
Možná něco chcete a já vám můžu pomoct.
Ne, nedívám se na vaši ženu.
Dívám se na tu harpunu tam pod stromem.
- Je vaše? - Jo, je moje.
- Takže lovíte s harpunou? - Už od dětství. Jsem tím posedlý.
Přinesu vám ji.
Podívejte.
- Divoké, že? - Líbí?
Co jiného by to bylo? Jasně, že divoké.
- Já lovím na vlasec. S návnadou. - Ale no tak.
- Ale přemýšlím, že bych vyzkoušel harpunu. - Super.
- Dimitris. Jak se jmenuješ ty? - Babis.
- Těší mě. - Mě taky. Odkud jsi?
- Z Livadie. - Žiješ tam?
Ano. Znáš odtamtud někoho?
- Co to je? Mušle? - Jo, našel jsem pár mušlí.
Žádné ryby?
Samé ryby. Ale někdy jdu jenom pro mušle.
Tys něco ulovil?
Jo, jasně. Dneska ráno jsem ulovil velké ryby.
- Vážně? Tak velké? - Bílé a černé pražmy. Očnatce.
Paráda.
Co tady děláš? Už se znáš s panem Babim?
- Ty Babiho znáš? - No jasně. Nemám tu čokoládu?
Pojď sem, ty čuňátko.
- Ty jsi vždycky špinavá. - Můj táta.
- Jo, jo. A tvoje máma? - Moje nevlastní. Jo.
- Takže nevlastní matka. - Ta, co leží na ručníku.
- Jo, jasně. - Odkud se vy dva znáte?
Pan Babis je tu na dovolené na plachetnici se svými dětmi.
- Tam na druhé pláži. - Na Neorio. Tím směrem.
To jeho děti našly Ioli.
- Vážně? Našly ji tvoje děti? - Co že udělaly?
Svět je malý.
A já si tu říkám, proč se ten zvrhlík dívá na moji ženu.
Povězte mi, co moje děti udělaly. Já nic nevím.
- Neřekly vám to? - Ne, nic.
Před pár dny jsme na pár hodin ztratili moji malou sestřičku.
Člověk se na chvíli otočí a je pryč.
Vaše děti ji našly a hezky se o ni postaraly.
- Já jsem to zjistil až pak. - Tak jsme se seznámili.
- Ale všechno je v pořádku. - To jsem netušil.
No já jsem každopádně rád,
že jsem po celém měsíci tady potkal nějakého rybáře.
No a teď tvoje děti a Ioli? Kdo ví, kde by to trdlo nakonec skončilo.
- Na hranicích. - Ioli je tvoje mladší sestřička?
- Ano, jsme nevlastní sestry. - Už chápu.
Přísahal bych, že jsi její máma.
To ne.
Ty jsi ta zodpovědná v rodině.
- Tak to nevím. - A co vaše loď? Je dost velká?
Vlezete se tam všichni?
- Stav se a ukážu ti. - Jasně. Přijdu.
Přijďte, až dorybaříš. Udělám vám večeři.
- Jo, jasně. - Pojďme.
Ty nám uděláš večeři? Ale no tak.
- To my bysme vás měli pozvat. Udělám ryby. Máš rád ryby?
- Jo. - Ryby přímo miluje.
- Ty máš ráda ryby? - Jo, ale ne že bych po nich šílela.
Ioli je v rodině ta, kdo je nesnáší.
- Což je škoda. - Vařím je perfektně.
- To já taky. - No ale moje ryby jsou přímo úžasné.
Už teď se mi sbíhají sliny. To nemůžu odmítnout.
- Ulovil jsi je dneska? - Konečně jste něco chytil?
Jo.
- Tady pán taky rybaří. - Jo, půjdeme lovit spolu.
Fajn. Půjdu si teď zaplavat.
Dobře. Dávej na sebe pozor.
Tak jo, chlape. Smekám před tvou odvahou.
- Proč? - Lovení na vlasec chce hodně trpělivosti.
Musíš být velmi trpělivý člověk.
Chce to trpělivost a štěstí.
Já nemám trpělivost vůbec. Chci, aby to bylo dobrodružství.
Ponořím se přímo mezi ně, a jakmile uvidím něco,
co se mi líbí, v žádném případě nedovolím, aby mi to uteklo.
- Zastřelím ji, sním ji a hotovo. - Super.
- Ty mě chápeš, že? - Jo, jo.
Jsem tím posedlý. Nemůžu si pomoct. Je to celý můj život.
Myslím na to ve dne v noci. Na ryby jezdím i v zimě.
- Super, Dimitri. - Jo, Babi. Rád jsem tě poznal.
- A já tebe. - Jsme domluvení. Uvidíme se později.
No jasně. S trpělivostí, trochou štěstí a správnou návnadou,
ulovíš každou rybu. Ne jen tu před tebou.
A jakou návnadu používáš?
Šel jsem na ryby.
A jediné, co jsem slyšel, byl zvuk cikád.
Cikád, které nezpívají, ale ječí.
Křičí na vedro, aby přestalo.
Cikády, které diriguje léto.
Cikády, které zpívají v letním šílenství.
Cikády jsou všude a je takové horko.
Horko.
Léto.
No páni. Je to tady moc hezké.
- Dimitris. - Elsa. Těší mě.
- Zdravím. Konstantinos. - Těší mě.
- Moc vám děkuju za Ioli. - Není zač.
- Ahoj. - Ahoj. Jak se máte?
- Pamatujete si mě? - No jistě.
- Z pláže. - Jo. Jste Iolina máma?
Neuvěřitelné. Nevypadá jako vy. Je blonďatá a ty oči...
- Nevypadá jako vy. - Možná trochu.
- Na lodi je takové horko. - Hloubka.
- Přímo žár. - Peklo.
- Jako by mě stahovali z kůže. - Modrá.
- Popáleniny třetího stupně. - Nic nevidím.
Zvoní mi v uších.
- Plavu v temném moři. - Slaný jako slaneček.
Potím se a v ruce vlasec.
Za minutu 120 úderů. Topím se v krvi.
Rozříznu červa a nasadím ho.
Něco není v pořádku. Mám se vrátit?
Nabodnu ho na háček a pak šup.
Jak se můžu podívat ženě a dětem do očí?
Hluboko ve tmě se ryba chystá na návnadu.
Říkám si ne! Nezastavím! Jdu hlouběji
Ostrý háček a na něm návnada.
Hlouběji! Jenom já, moje samota a temnota okolo.
- Závaží dosedne na dno. - Překvapení. Nejsem sám.
- Dělej svou práci, ptáko-červe. - Moje oblíbená ryba.
- Já si počkám. - Přede mnou kostlín.
Počkám si, než tě ulovím.
Ty zatracená rybo. Tentokrát mi neunikneš.
První kousnutí, dobrý večer.
Druhé kousnutí, zpozorním. Třetí kousnutí, myslím, že ji mám.
Cítím tu rybu. Tančí kolem mě a já tančím kolem ní.
Její čelisti svírají můj háček. Začínám počítat zuby.
Říkám jí: "Tu návnadu spolkneš. S ní neodejdeš.
Spolkneš mého ptáka."
A tak čekám. A čekám.
- Šílí! Tahá! - Ten netvor! Jachty!
Ruce. Žiletka!
- Vem si mě! - Chytá mě.
- Jsem tvůj. - Chce mě rozervat na kusy.
- Vlasec v zubech. - Zápasím s tím netvorem...
A zatímco si hraju s krkem...
Tahá mě. Stahuje dolů.
Nasazuju si svoje kožené rukavice a náš tanec může pokračovat.
Ta nechutná věc se zmítá a můj lýtkový sval je na cucky.
Celým tělem se opírám o zábradlí.
- A začíná mi docházet dech. - A já tahám. Nohy, záda, ruce.
Nohy, záda, ruce.
Ale pak zešílím a řeknu si: "Nene, nene, to tobě dojde dech!"
Dvakrát zatahám a povolím. Tak se ryba unaví.
Dvakrát zatahat a nechat.
Začnu ho mlátit do žáber jako zběsilý. Tady máš! Tady máš!
Podaří se mi osvobodit a plavu k hladině.
Jeden nádech. Druhý nádech.
Naplním svoje plíce odvahou a vrhám se na toho netvora!
Přímo mezi oči ty zatracená rybo! Vezmu si nůž a začnu...
A je to. Vaše ryba je v mém člunu.
Rozřežu tě a hodím tě do mrazáku!
- A tady máte další. - Vymáčknu ti oči z důlků.
Dvě ryby na jednu návnadu. Smrtelně vážně
Vedle mě leží dvě velké ryby a hledí na mě.
Úplně vyčerpaný vylezu ven.
Z nohy mi visí maso. Sotva stojím.
Ale v ruce držím tu rybu. Stodvacetikilového netvora.
Celá pláž nad mým výkonem jásá.
Holky v tangách se perou o to, která se se mnou vyfotí.
A pak najednou odpadnu. Ztratil jsem moc krve.
Druhý den se probudím v pokoji plném kytek a vzkazů od těch holek.
A tak jsem poznal Annu. Nedalas mi svoje číslo?
Siddhartha zkřížená s Moby Dickem.
Moby Dick, který má dvě pražmy a pár očnatců.
Tati.
Říká se, že lov s harpunou je pro zbabělce.
Plavu dolů do hlubin propasti. Vidím morény, mečouny, úhoře.
Ty jejich obrovské tlamy a zuby. Posloucháš vůbec?
- Příběh o kostlínovi. - Čemu se směješ?
- Vážně. - Čemu se směješ?
Blbost. Snadno.
Co to tady máme?
Copak, Babi? Kde jsi našel tu krevetu? Ulovils ji na vlasec?
- Jakou krevetu? - Já se z tebe zblázním.
Myslím tady tu krevetu. Copak jsi slepý, Babi?
RYBÍ TRH
Elso.
Můžeme si promluvit o tom, co se stalo, nebo o tom budeme mlčet?
Co se podle tebe stalo?
Nevím.
Co myslíš ty?
Už není čas.
Je jen léto. Léto nás celé spolklo.
Promiň, moje lásko.
- Když s ní mluvíš, poslouchá. - Já vím.
Mělas taky želvu?
Před mnoha lety.
Je hezká.
Moc hezká.
Můžu si přisednout?
Takže ty nás taky opouštíš? Kam půjdeš?
To nevím.
Promiň, že jsem tě nechala samotného.
- Je hezký. - Líbí se ti?
- Sluší ti. - Hodí se k tvému tričku.
A taky se hodí k odstínu tvé pleti.
Tahle barva by mohla být příšerná.
Laciná. Ale na tobě je hezká.
- Jo, mně se taky líbí. - Jo.
Hezká.
Jedeš taky touhle lodí?
- Kdy? - Teď. Myslím. Kolik je hodin?
Budeš mít společnost.
Nad čím přemýšlíš?
Vidím tě.
No víš...
- chtěl bych ji poznat. - Já to věděla.
Nic speciálního. Jen si s ní sednout na kafe.
Chci zjistit, kdo je. Máš s tím problém?
Ne.
Ty se nezlobíš?
- Pořád ji nenávidíš? - Ne.
Jenom trochu.
Myslíš, že má její telefonní číslo?
- Táta? - Jo.
- Nejspíš jo. - Zeptáš se?
Hele...
Teď nastoupila na loď. Nebuď hloupý.
Běž.
Jak to myslíš? Vždyť nemám lístek, ani mobil.
- Nemám nic. Vůbec nic. - Ber.
Buď zticha a vezmi si to.
A co budeš dělat ty, Elso?
To nevím. Uvidím. Pojedu autobusem.
Koupím si další lístek. Tady máš peníze.
Ale vždyť je na něm tvoje jméno. Když to uvidí, vyhodí mě.
- Nemůžu jet. - Ne, jen běž. Na jméno se nedívají.
- Co to říkáš? - Běž!
Běž.
- Běž. - Co to říkáš?
Běž.
Krásná dívka měla plavovlasého přítele
Ale jednou v noci ho bouře stáhla na dno
Loď se vrátila prázdná bez rybáře
Prázdná bez kormidelníka, zpět z hlubokých vod
S malým světýlkem v temné noci
Osiřelá loďka vplula do přístavu
A všechny naděje utonuly v hlubokých vodách
Loď se vrátila prázdná bez rybáře
Od té doby každou noc na malém molu
Děvče zpívá hořkou smutnou píseň
Loď se vrátila prázdná bez rybáře
Prázdná bez kormidelníka, zpět z hlubokých vod
S malým světýlkem v temné noci
Osiřelá loďka vplula do přístavu
A všechny naděje utonuly v hlubokých vodách
Loď se vrátila prázdná bez rybáře
Spousta ryb. Spousta ryb.
Čerstvé ryby z mých snů.
Z
Hlubokých
Vod
Konec příběhu
Jak moc mám ráda
KYUKA NEŽ SKONČÍ LÉTO
Moji malou loďku
Malé mráčky
Malé moře
Jak moc mám ráda
Tu malou vlnku
Co naráží na zábradlí
Ty malé cikády
Co cvrkají
Zatímco sedím
Na písečné pláži
Rackové
Létají nad mořem
Říkají, že mě milují
Nechci
Aby přišel konec
Tohoto léta
Nechci
Abys mě opustil
Abych zůstala sama samotná
České titulky Iveta Petrčková S PRO ALFA CZ, a.s. 2025