Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
prvi je dan ljeta more
posljednji, mjesec
Hajde.
Konstantinos, daj mi malo.
Dušo, rekla si da nisi gladna. Sad odjedanput jesi?
- Namjerno to radiš? - Ti to namjerno radiš.
- Sam ćeš sve pojesti? - Da, smeta ti to?
Pojedi, dobro.
Sve ćeš sam pojesti?
Hajde, daj mi malo. -Čekaj.
Hoćeš? -Da.
Hoćeš li mi dati?
Samo griz? -Hajde, daj mi.
Otrgnut ću ti rukom. -Može, rukom.
I to mali zalogaj. -Dobro.
- Uzet ću pola. - Samo griz, rekao sam.
- Ne samo griz! Ma daj. - Ili tako, ili ništa.
Dobro, samo griz.
Uzet ću ovoliko. -Samo griz. -Može ovako?
Uzmi sad.
Zapravo mi je malo zlo od toga.
Stvarno je loše. -Da.
Sranje.
Da ispljunemo? -Hoćeš?
Sigurno?
Kamo da ispljunemo?
Šteta je ispljunuti.
- Pluta kao govno, vidiš? - Zaveži, moronko.
Bok!
Puse!
Dobru zabavu!
Slika nas. -Naravno.
Konstantinos!
Hajde, dođi!
Spusti štap i idemo.
Ti idi.
- Pomozimo mu sa stvarima. - Konstantinos, ne mogu ići.
Hajde! -Konstantinos, ruka me previše boli.
Dobro. -Stvarno! Spavala sam na njoj.
Hajde već jedanput!
- Uzeo si ove? Odnesi ih unutra. - Da. Kako to misliš, unutra?
Mislim na palubu.
Nemoj ih ostaviti bilo gdje. -Neću.
- Konstantinos. - Hajde.
Nisam ponijela svoju vodu. -Stvarno?
Hajde. Uzmi svoje gaćice dok ih nisam bacio u more.
Tata? -Da.
Što radiš?
Tražim... Izgubio sam jebene ključeve.
Od kuće? -Od broda.
Moja leđa.
Moramo ih naći ako želimo isploviti.
Elsa, učini mi uslugu.
Pogledaj ispod sjedala, ti si minijaturna. Ja ne mogu.
Tata? Sreća. -Ti vraga!
Moja divna djevojčica.
Hajde!
Hej, uspori malo! Još se stvari treba odnijeti. Dođi.
- Hajde, hajde. - Što radiš?
Idemo.
Što je? -Lijepo?
Lijepo je. -Lijepo?
Lijepo je! -To je to.
Što on radi?
Spava na suncu. -Što?
Spava na suncu! -Probudi ga!
Dintino?
Dođi za kormilo, "princezo"!
Hajde! -Poslije.
- Hajde, stari! Što kaže? - Poslije, kaže!
Što poslije? Nema poslije! Odmah. Poslije će Elsa.
- Onda poslije Else. - Utoliko gore za tebe.
Hajde, stari! Dođi naučiti.
Moj sin, moja dika.
Lakše, ugušit ću se zbog tebe.
Tata, dosadno mi je.
Što to jedeš?
I ne pomišljaj da ćeš mi i to pojesti.
Pecivo? Fuj!
Kako mi je draga
Moja brodica slatka
Maleni oblaci
Maleno more
Kako mi je drag
Mali val
Što razbija se o ogradu
Mali cvrčci
Cvrče
Dok ja sjedim
Na pješčanoj plaži
Galebovi
Lete preko mora
Reći će da me vole
Ne želim
Da dođe kraj
Ovome ljetu
Ne želim
Da me ti ostaviš
O, samoga kao pijetla
Hajde. Jesi li trudna?
Lijepa si, kako lijepo lice.
Ne!
Odvratna si! Fuj!
Ne povraćaj u brodu. Napravila si gadan nered.
Konstantinos.
Tata?
Što ti je?
Daj, nemoj. -Donio sam je da ti bude društvo.
Nije mi dobro. -Znam, draga, znam. Hajde.
- Mučno mi je. - Znam, dušo.
Hajde. Znam. -Ne mogu više, čovječe.
Znam, suosjećam s tobom.
Što? Ako me ošine po oku krakom...
U vodu, dosta mi je tvog cendranja.
- Ne guraj me. Idem. - Hajde, hajde.
To je to.
Hajde, smrdiš! Hajde, dušo. -Bojim se.
Smrdiš na bljuvotinu, dušo. Idi.
Ne brini se, bit ćeš dobro.
Dobro, idem. -Hajde i plivaj kao dupin.
Hajde. -Dobro.
Hajde, uz tebe smo. -Skoči!
Tata! -Čekaj, pusti je da uđe.
- Hajde, draga, hajde. - Ulazim.
Nije ovo prvi put. -Hajde, daj.
Broj mi. -Tri, dva, jedan.
Tako! Tako!
To je to.
Tako? Tako?
Konstantinos, utopit ćeš me!
Misliš da smo zakasnili?
Koliko je sati?
Ne znam. Nemamo mobitele. -Pa da.
Zašto ovo radimo? Glupost.
- Misliš da smo zakasnili? - Ne pitaj me opet.
Ondje je neka žena.
Vjerojatno i ona čeka.
Što misliš, je li postaja ondje, a ne ovdje?
Dobro, curo.
Oprostite.
Gospođo, mogu li vas nešto pitati?
- Kako lijepa haljina. - Hvala. Sviđa ti se?
Jako. -Hvala.
I sjajno vam pristaje.
Oprostite. -Baš lijepo!
Imam mnogo takvih haljina. Stvarno ih volim.
Imate li nešto što bi meni pristajalo?
Tebi? Ne znam, imam li? Možda imam.
Vidjet ću.
Kažu da mi plavo i zeleno stvarno pristaju.
Tako da znate.
Sigurno imam i plavo i zeleno. No ne znam jesam li ih ponijela.
Oprostite, zaboravio sam vas pitati ono što sam htio.
Je li ovo postaja? -Postaja?
Ne znam, pojma nemam.
Zar ne čekate autobus? -Čekam?
Ne znam što čekam. Ne znam što mi se sprema.
Danas nema autobusa. -Ne?
Što se dogodilo? Zakasnili smo? -Vozač se razbolio.
Valjda od nečega što je pojeo jučer.
Bolestan je pa danas nema autobusa.
Kako ćemo sad u kupnju?
- Ima li ovdje neki taksi? - Što će ti taksi?
Samo ideš ovom cestom.
Nemamo novca za taksi. -Tako je.
Slušajte me, nije to ništa, 15 minuta šetnje.
Ja idem svaki dan. Ne idem autobusom.
Hodam. Mladi ste.
Idemo onda.
Nisi čak ni pozdravio.
Bok. -Bok.
Ljeto je stiglo
More je tako plavo
Pijesak, valovi
A ja ću te ljubiti
Ljeto je i ti si sa mnom
Na pješčanoj plaži
Ljeto je i u tvome sam zagrljaju i ljubim te
Tko zna hoćemo li se razdvojiti kad dođu kiša i vjetar?
Ljeto će opet biti u našim dušama i srcima
Ostarjela si.
O čemu govoriš? Što blebećeš?
Tako si stara i naborana.
Tako je to s ljudima, ostare. -Ja ne.
I ti si ostario. Nisi više mlad.
Naprotiv, veoma sam mlad.
Sigurno si stariji od 60. -Misliš 50.
Ma nemoj. Ja ću imati 50. Za koju godinu.
Samo 50? -Dosta.
Sad je dosta.
Mogu li te zagrliti?
- Zagrliti me? - Dati ti zagrljaj?
Pusti to. Dosta si me grlila.
Dobro, kako hoćeš.
Došao si brodicom? Gdje si odsjeo? -Što te briga?
Ajme, baš si opak. Možemo li uopće razgovarati?
Ja? Opak? -Isti si. -To je loše? -Još zafrkavaš.
Zašto da se promijenim? -Što?
Zašto bih se trebao promijeniti?
Zar se ne bismo trebali mijenjati?
- Ne ako smo savršeni. - Nitko nije savršen.
Ja sam savršen. -Nisi.
- Jesi li se ti promijenila? - Nitko nije. Što?
Jesi li se ti promijenila? Ne čuješ. Sigurno zbog starosti.
Zaveži!
Da, volim misliti da sam se promijenila nabolje.
Reći ćeš mi. Poslije.
- Kad? Nema poslije. - Kako to misliš?
Ne uzimaj "poslije" zdravo za gotovo.
Hoćeš da sjednemo ovamo?
- Ne mogu, imam posla. - Zar nisi na odmoru?
Što ti to znači? Zar misliš da serem lovu?
Zezaš se? Nismo li rekli da ćemo to srediti?
Ne uzimaj zdravo za gotovo -Kako to misliš?
Želiš da ti nešto dokazujem?
Nemam vremena za tebe. Moram po svoje crve.
- Kakvi crvi, jesi li lud? - Neki veliki.
Fuj! -"Fuj", kaže ona.
- A voljela si jesti ribu. - Za pecanje su?
Kako da pecam bez crva?
Zato nemaš vremena?
Ne tiče te se.
- Jesu li ti crvi živi? - Živi su i zdravi.
Oni crvi koje znaš. -Što?
- Crvi koje dobro znaš. - Što ja znam o crvima?
Naravno da znaš. Ove crve dobro poznaješ.
Štrcaljci. -Fuj, tata!
Zovu ih kikiriki-crvi. -Što fuj?
- Kikiriki volim, ali crvi mi se gade. - Kikiriki-crvi ili štrcaljci.
Imaju dva naziva? -Da.
Zamisli da si crv, zovu te kikiriki, a izgledaš kao pimpek.
Ili majka. -Majka s pimpekom.
O čemu govoriš? Ne razumijem.
Ostavit ćeš me ovdje zbog nekih crva. Misliš da sam glupa?
Nego što.
Je li takav odnos u redu?
Prava se javlja.
Što je?
Zar uopće nisi odrastao?
Ti me učiš o odrastanju, za krepati. -Želiš svađu? To želiš?
Hajde, reci. -Što da kažem, čovječe?
Ovdje, nasred ceste, nakon svih ovih godina?
Sjednimo negdje na kavu!
Nemamo zašto puno razgovarati i piti.
Samo mi reci kad ih želiš vidjeti.
Zezaš se? -Zašto?
Rekao si da ne uzimam stvari zdravo za gotovo, a sad ovako.
Odluči se! Zar si me doveo da me mučiš? Da me živciraš?
- Dobro, ti odluči. - Zar si potpuno izopačen?
Hajde, reci mi. -Što da ti kažem? Ne znam.
Nisam to ovako zamišljala.
Žele li to oni? Gdje su?
Ne mogu. Živciraš me. Ne mogu misliti!
Dobro, u redu.
Jesi li im rekao da sam ovdje? -Što te briga?
Nisi im rekao, zar ne? Zar ne znaju?
Što te briga što ja radim i što kažem?
Kako znaš da će me htjeti sresti?
Nema veze što oni hoće. -Zar te nije briga? -Znam što žele.
Reći ćeš mi što žele moja djeca?
Reci mi. Nemam cijeli dan.
Nećeš, dobro.
Ne želim da bude ovako. Sad se ljutim.
- Dobro, ako nećeš, zbogom. - Čekaj. Pusti me da razmislim!
Hajde, reci mi! -Daj mi minutu da razmislim.
Nije to laka odluka.
Već si se trebala odlučiti. Što sad čekaš?
Jesi li pošašavio?
Previše navaljuješ!
Ne znam. Sutra poslijepodne?
Mene pitaš?
Izluđuješ me. Što želiš da kažem?
Ideš mi na živce! Baš si me razbjesnio!
Počupat ću ti trepavice! -Smiri se.
Svu si me smeo! A sad mi kažeš da se smirim.
Dobro, onda sutra poslijepodne.
Potrudi se doći.
Inače nikad više nećeš vidjeti ni mene, ni djecu. Jasno?
- To je sve što imaš reći? - Da. Bok. Sutra, ovdje.
- Nađemo se ovdje? - Da, ovdje.
U stvari... Zaboravio sam.
Imaš li laptop? -Da.
Uzmi ovo i... -Što je to?
Pogledaj i... -Jesu li to oni? U videu?
I ako budeš dobra... -Opet on!
I ako budeš dobra, upoznat ćeš ih i uživo.
Žao mi ih je.
Elsa, sunce zalazi. Ribe će otići na spavanje.
Vidi možemo li nešto upecati.
Konstantinos! Dođi ovamo. Svi pomažemo.
Ne želim. -Nemaš ruke?
Ni slučajno.
Ne narežeš li pimpek-crva, nema ribe.
Ne lovim takve pimpeke.
Zašto gledaš mamac? Baci.
Elsa? Baci, curo, to je crv. Što gledaš?
Drago mi je što sam te vidjela. Anna.
Fuj. -Nareži ga i budi tiho.
Ili danas nema klope.
Ne mogu. -Nareži, momče!
Moj Bože. Ne mogu.
Tata, mislim da grize. -Izvuci je.
- Pomozi mi. Ne znam kako. - Samo primi i izvuci.
- Ne, daj ti, ja ne znam. - Nećemo imati ništa za jelo.
Tata! Pobjeći će!
Posve je jednostavno, dušo. Samo povuci.
Ne tako, polako. Polako, curo, polako.
- Hajde, pokazat ću ti. - Dobro, uzmi.
Vidiš? Ovako, polako, polako.
Pecanje zahtijeva mirne pokrete. Ne ovako kao ti.
Ribice ne smiju znati da si ih upecala.
Inače će pregristi mamac i otplivati. Hajde.
Onako kako sam ti pokazao. Povuci, tako.
Povuci, povuci! -Vučem.
Povuci! -Vučem!
Evo je. -Bravo, Elsa, ribarice.
Evo je. -Izvuci je pa da je pojedemo.
To ćemo jesti?
- A što si mislio? Krokodila? - Nije dovoljno za sve.
- Da je bacim natrag? - Jesi li luda? Ne bacaj hranu.
Živa je, o kakvoj hrani govoriš?
Mrtva je.
Što? -Upecala si mrtvu ribu.
- Što to govoriš? - Da, upecala si mrtvu ribu.
To još nisam vidio. Mrtva je.
Što sam ti rekao?
Da. Ubila si je do kraja.
Ja? -Da. Ubila si je prije vremena.
Izvadi udicu. -Ne mogu. Daj ti, mrtva je.
Mrtva je. Donesi je ovamo.
Njezino malo srce nije izdržalo onoliko potezanja pa je umrla.
Jadnica. -Da.
Jutro! Dobro jutro!
Trebaš veći zamah.
- Nećeš se ozlijediti. - Kao Roquefort?
Bit ćeš dobro. -Lažeš zato da to učinim?
Pojedimo nešto iz tradicionalne kuhinje otoka Lefkada.
Evo nas na povijesnom... -Igralištu.
O, Bože...
- Reci nam nešto o njima. - Takva su djeca iz kvarta.
Nisu mlada. Imaju 50 godina kad se rode.
Sad kužim što si rekao.
Normalna im je dob dvije godine.
Fenomenalno izgledaš na snimci.
Ti si... Moramo snimiti glazbeni video.
A mi ćemo pjevati. -Aha.
Gaćice! -Ne, nisu gaćice.
Uzmi ih pa idemo.
Koma.
Vidi ovo malo govno.
- Šteta pimpek-crva. - Stvarno mi se ne jede.
Mislim samo na to kako mi se spava.
Kako ćemo spavati?
Ja hoću sprijeda.
Hoćeš sprijeda?
Ni slučajno otraga. -Ali tvoje se želje jako razlikuju od stvarnosti.
Konstantinose, ne mogu. Uhvati me klaustrofobija.
Dobro, porazgovarajmo.
Nisam li te jučer pitao da spavam sprijeda, a ti si pristala?
Nisam. -A, dobro, buncaš.
Nisam li jučer rekao da želim spavati sprijeda, a ti si rekla, da, naravno?
Rekla sam "naravno"? Koga zezaš?
- Ovo što sad izvodiš... - Zaboravljaš što činiš.
Kakav bijednik.
- Stvarno? Zar lažem? - Rekla sam, da, naravno?
Tako je bilo? -Draga.
Nema teorije da spavaš sprijeda. -Da? Onaj krevet otraga mi je premali.
Nije me briga. -Što?
Nisam kriva što sam ovolika i klaustrofobična. Nije me briga.
Kad si postala klaustrofobična? -Niska sam.
Imaš li liječničku potvrdu da si klaustrofobična?
Trebam li je?
Prvi put sad čujem. -Tata!
Znam te tolike godine i nikad ništa.
Otkud pak sad? -Spavam sprijeda. Kraj priče.
Draga, ne! -Tata, reci mu nešto!
- Nema govora o tome. - Klaustrofobična sam!
Konstantinos, ne budi takva kukavica. Hajde.
Imate sreće što imate krevet.
Je li? Mogao bih spavati i u zahodu, nema problema.
Znaš li gdje sam ja spavao kad sam bio mali i radio? Dosta.
Jedi da se ne ohladi. -Jedi ti.
Smirite se oboje. Inače vas više ne vodim na jedrenje.
Zaboravite na brodicu i ljetovanje s tatom.
Prijeti nam?
Tako, dakle? Loše se provodite.
U redu.
Ne, tata, super nam je. Sjajno si skuhao tjesteninu.
Jebi ga.
Ja, ribar, jedem tjesteninu.
Ti imaš i ribu. Mi jedemo samo tjesteninu.
Hajde, sine. Evo.
Pojedi malo ribe. -Ne, hvala.
Zašto se onda buniš? Hajde.
- Otvori usta. - Ne, pojedi, pojedi.
- Aviončić? - Pusti ga, neće.
Kurvo.
Bitango.
Droljice.
Naći će te mrtvu. Čuješ, kurvo?
Konstantinos, slušaj.
Čuješ ovo? Protežem se. Taman je za mene.
Bravo, vražja droljo.
Što ćeš. -Hajde, spavaj.
Ovo ti je zadnji dan, kujo.
Umrijet ćeš. Volim te.
I ja tebe.
Volim te, mala.
Laka ti klaustrofobična noć.
Jebena drolja.
Bok. -Bok.
Kako se zoveš?
Dobar dan!
Jesi li Njemica?
Sama si ovdje?
To je lijepa igra.
Kako lijepa... Kako se kaže?
Igračka. -Igračka.
Kako se zoveš?
Kako?
Ioli? Lijepo!
Lijepo ime.
Koliko imaš godina?
Pet?
Dušo, nemoj to raditi.
Ne, ne, ne!
Ne, Ioli!
Ne, dušo. -Smiješ se?
Bezobrazno.
Ne vidi se ondje. -Ne.
Nije jedna od gospođa koje ondje sjede?
Ne. -Dobro.
Što se događa? -Ne znam.
Hej, slušaj.
Vidiš li negdje svoju mamu? -Ne.
Ne?
Što želiš? -Želim ih staviti.
Zakorači ovamo.
Dobro. Sad ih obuj.
Bravo.
Obično uzmem sladoled
s čokoladnim preljevom i komadićima keksa, ali ne vidim ga.
- Uzmi neki drugi. - Ne, hoću onaj koji volim.
- Uzmi ovaj i gotovo! - Ne volim taj. Koji ćeš ti?
Što da radimo?
Ne uzrujavaj me.
Da uzmem raketu ili onaj s keksom?
- Sad to pitaš? - A što hoćeš od mene?
Misliš da je sad pravo vrijeme za to?
Što je tebi, curo?
Što je?
Ne znam.
Kako ne znaš?
Ne znam.
Kamo si otišla? U šetnju?
Bilo ti je dosadno s nama pa si se prošetala?
- Da te zagrlim. Da te zagrlim. - Mama me ne može nositi.
Mama ne može, da, ja sam jača od mame.
- Bok, ja sam Konstantinos. - Bok, drago mi je.
Ovdje smo je našli. Sjedila je i gledala nas.
Sama si otišla do plaže?
Htjela si u more? Sunčati se?
Mi boravimo ondje. -Aha, dobro.
Jedrilica je tatina, nije naša. -Lijepo.
Mi o vuku...
Vaš tata? -Da, onaj u gumenjaku.
Vesla jer ne želi trošiti za gorivo.
Ioli, jesi li vidjela gospodina u čamcu?
To je njihov tata. Vidiš kako vesla?
Bijesan je. -Bijesan?
Vječno je zbog nečega bijesan.
Što govori?
Vratit će se za dva sata.
Izgleda kao vrlo sretan čovjek. -Da, da, vrlo sretan.
Tata je drag.
U vražju mater.
Uzmi vrećicu.
Ima li ribe ili opet jedemo tjesteninu?
- Pusti me na miru. - Dobro, samo se zezam.
Uđi u čamac i šuti. -Gdje?
Hajde! -Tata, ima vode.
Pušta. -Pušta?
Potonut ćemo? -Valjda se probušio. Ne znam.
Hajde, uđi.
Moj tata!
Tata ribar.
Ribari love ribu. Ne jedu samo tjesteninu.
Zar nismo uzeli vodu? Dobro. Jebiga.
Daisy.
Reagira.
- Ugasi svjetlo. - Što je, ljubavi?
Otvori usta. -Nije gladna.
Ugodno vam ljetovanje, ekipo.
Makni svoje nokte, čovječe.
Unesite namirnice da se ne pokvare.
Voće? -Nemoj da ponavljam.
Odlaziš? -Da, zašto?
Kamo ideš?
Kupiti mamce. -Lažeš.
Još mamaca?
Što hoćeš? -Ništa, samo pitam.
Makni nokte! -Je li još živa?
Jako je mrzovoljan.
Evo, primi ovo.
Jesi li čula nešto? -Što?
Jesi li čula nešto? -Ne.
Ja nešto čujem.
Ahoj! Dođite ovamo!
Kako? -Prevest će vas naš tata.
Kako? Čekat će da se on vrati?
Naš će vas tata prevesti!
Ne može. Hoće li ga čekati? -Da.
Ahoj! Dođite sutra! -Dobro!
Tata će vas sutra prevesti, može?
Može!
Otkrila sam trik.
Evo. -Isperi mi oči.
Stisni onu vrećicu.
Stisni je.
Hajde.
Hajde, gospođice. -Hvala.
Ideš prvo ti ili ja?
Reci.
Dobro? Još nešto?
Hvala lijepa. -Bok, tata.
Dobar ulov!
Što je? -Ti to ozbiljno?
Jesi li poludjela? Namjerno to radiš?
Što sam učinila?
Stara je. -Ona je stara dama.
Mala baka. -Velika baka.
Imamo je od ranog djetinjstva. Obično narastu, ali ona je patuljak.
Daisy ne raste. Uvijek će izgledati kao beba.
Zdravo, Daisy.
Vrlo je simpatična.
Velika cura.
Tata? -To je bilo jako zločesto.
Tko je tata? -On vas je dovezao.
G. Babis koji nas je dovezao čamcem.
Je li joj vruće? -Da.
Ali Daisy je najbolja kornjača u mirovini.
- Koliko ima godina? - Koliko i mi.
Ovo? -Ne, hobotnica.
Gdje? -U nosu.
- Želiš da budem ružan. - Ne. Daj mi malo.
- Neće dugo stajati. - Sad ti se sviđa?
Da, sviđa mi se. -Sad sam zgodan? -Gledaj nju.
Dobio sam nosinu!
Ne skidaj, lijepo je.
Dobro. Neka ostane.
Ova je ruka bolje ispala.
Da skinemo lak s druge pa ponovimo?
Ne. -Ne?
Hoćeš li lakirati i sebi?
Lakirat ću Konstantinosu. -Hoćeš?
Ne, neću. -Ne, tebi.
Možda. -Ne miči se, Ioli.
- Zajedno ćemo. - Hajde, sad ću tebi.
Neću. Ubit će me.
Smiri se, stari. -Drugi put.
Tata ti ništa neće učiniti.
Iščupat će mi prste jedan po jedan.
Sad puši. Puši.
Okreni.
- Sad je on na redu. - Čekaj da se osuše.
Hoćeš li lakirati njemu?
Poslije, kad bude raspoložen. Ne možemo ga siliti.
Sad.
Savršeno.
Hoćemo li i drugu ruku? -Da.
Čekaj malo. Puši u ovu da se osuši.
Dobro izgledaš.
- Previše si stavila. - Što si mu učinila, Ioli?
Probušila sam jednog!
Gle koliko ih je!
Lete na obalu.
Vjetar ih nosi.
Idu ti u lice?
Hoću to raditi unutra.
Onda neće ići u nebo.
A ovi lete u nebo.
Vidiš li je?
Da, ondje je! Svi trk onamo!
Jebi se, šupku.
Jebemti, jebeno govno!
Jebi se.
Jebiga. Tri, čovječe.
Tri, mater ti tvoju. Morala si uzeti sva tri?
Jebi se.
Je li me opekla? -Da.
Smijem počešati? -Da.
Češ, češ, češ. -Crveno je.
Ne mogu dohvatiti. -Ovdje je.
Počeši me. -Ponovno.
Crveno je.
Što je za večeru?
Razgovarat ćemo poslije.
Spreman?
Jesi li počistio unutra? -Da.
Bravo, Konstantinos.
Sad se malo odmori.
Vidiš kakvi su ti nokti kad radiš?
A kad ih lakiraš...
- Bolje je ovako, zar ne? - Smijem li jesti?
Naravno. Tko sam ja da ti branim?
- Skinuo si lak za nokte? - Da, ipak mi se nije sviđao.
Zašto? Lijepo ti je pristajao.
Stvarno? -Da, dragi, naravno.
Kad si ga skinuo? -Jučer.
Kako?
Ogulio sam ga.
Zašto?
- Ostavila si lak na brodu. - Nema veze, zadrži ga.
- Dođi poslije pa ću ti ga dati. - Ne, zadrži ga. Imam ih mnogo.
Dobro, hvala.
Prvi ste put ovdje?
Ne.
Dolazili smo kao mali s mamom i tatom.
Lijepo. Jedrili ste? -Da.
Gluposti! Bili smo stariji kad smo počeli dolaziti jedrilicom.
- Mame više nije bilo. - Je li? Kamo je otišla?
Mama nas je napustila.
Otišla je po cigarete. -O, zgodno.
U redu je, preboljeli smo to.
Kako možeš preboljeti tako nešto? -Lako.
Uistinu.
Cigarete su mi dokrajčile majku. -Što?
- Stvarno? Umrla je? - Da, ali bila sam jako mala.
Mlađa od Ioli.
Dobro.
Nisam puno shvaćala. Mislila sam da je nestala.
Da je pobjegla? Kao naša?
Ne, jednostavno nisam znala što je smrt.
Mislila sam da su sestre u bolnici zatekle njezin krevet prazan.
Mislila sam da samo nestaneš kad umreš.
Dobro.
Što je to? -Ludo, zar ne?
To je slomljena školjka.
Kraljevska školjka.
- Našla sam još jedan kamen. - Da vidim. Koje je boje?
Bijele. -Bijele.
I ovaj je zelen.
Svijetlozelen, ne zelen. Rijedak je kao i plavi.
Ples mjesečevog kamena. -Ioli!
Moramo ga otplesati.
Ali neću s tobom.
Dobro, mi ćemo. Ti prati ako hoćeš.
Ako nećeš, samo sjedi i gledaj nas.
Jedan, dva, tri.
Zovem se Ioli. Moja je mama balerina. Ona je najbolja plesačica od svih.
Moja je mama balerina. Zovem se Ioli. Moja mama pleše.
Ona je najbolja plesačica od svih.
Što ćemo danas jesti ako ne jedemo rakove?
Otvorimo još. -Zašto?
Tako mi je vruće.
Ne bih trebao ovo jesti, ali cijeli dan nisam ništa jeo.
Koliko je sati?
Zašto još nema tate? Možeš ga nazvati?
Tata?
Zar nisi išao na pecanje?
Zašto jučer nisi došao da idemo na utrke glisera?
Jesi li zaboravio na nas?
Čekali smo te.
Tata?
Idemo li danas?
Boli me glava.
Sunčanica?
Da.
I more me iscrpilo.
U zvijezde. U more.
Napokon, gdje se kriju ribe?
Golemo more, a u utrobi nema ribe.
Samo valovi. More i sol.
Sol.
Osuši se i ostavi ti svrbež po tijelu i u umu.
Išao sam pecati.
I čuo sam samo
cvrčanje cvrčaka.
Nevjerojatno da ti ne grizu. -Eto, ne grizu.
Kako to? -Ne znam, što da radim?
Veliki si ribič, kako to da ništa ne loviš?
Što da ti kažem, ne znam.
Donosio si pune kante ribe.
Što bi ti sad? Da mi utrljaš sol u ranu?
Ne, samo kažem. Išlo ti je pecanje. Jesi li se dovoljno trudio?
Toliko dana, svakog jutra u zoru, na čamac.
Idem pecati na moru.
Očekuješ da će biti ribe.
Ali vidio sam samo more i oblake. Ribe nigdje.
Samo cvrčci.
Ribe su se razbježale.
Skrile su se duboko u utrobi mora.
Dušo, žao mi je.
Preklinjao sam ih satima. Nijedna se nije dala uloviti.
Dragi, srce mi se slama.
Nijedna nije htjela moga pimpek-crva.
Mrzim ih.
Ne, nemoj to govoriti.
Strašno ih mrzim.
Voliš pecati. Oduvijek.
Mrzim ribu.
Njihove prazne oči. Krljušt. Peraje.
Trokutaste repove. Škrge i trbuhe.
Smrdljive iznutrice.
Kao da više ne postoje. Kao da me ne vole.
Kao da sam im nevidljiv. I ružan.
Žalim ih i bojim ih se.
Bojim se riba. Jesi li ikad vidjela da se muškarac boji riba?
Ne bojiš ih se. Obožavaš ih i želiš njihovu pozornost.
A sad je nemaš.
Jako ih voliš i one vole tebe.
Ali ne želiš to pokazati.
Ne. Za mene više ničega nema.
Tajiš to da ne ispadneš mek
da se ne vidi koliko mariš i voliš. Tvrdoglav si.
Ne želim živjeti u svijetu u kojem više nema ribe.
U moru ima još mnogo ribe.
Zar nisi čula što ti govorim?
Naravno da jesam. Ti ne slušaš. Ja slušam.
Nedostaješ im. Mislim da te žele vidjeti.
Pitaj ih. Ako pristanu, doći ću.
Ali ne ovamo.
U neko sretno mjesto. Ljeti. Ondje gdje smo nekad ljetovali.
- Nema više vremena. - Oprosti ako te uzrujavam.
Može samo na ljeto.
Ljeto nas je progutalo.
Ljeto nas je gutalo.
Mislim da smo tog poslijepodneva ulovili zadnju ribu na svijetu.
Jesi li gledao drugdje?
Drugdje?
Drugdje.
Gore. U svemir.
U zvijezde.
Ići ću pecati među zvijezdama.
Onamo su se skrile jebene ribe.
Oprostite.
Oprostite. Zdravo.
Je li sve u redu? -Da, zašto?
Želite nešto? -Što?
Već prilično dugo zurite u moju ženu.
Možda nešto želite, a ja vam mogu pomoći.
Ne, ne zurim u vašu ženu.
Gledam podvodnu pušku, ondje pod drvetom.
Je li vaša? -Da, moja je.
- Lovite podvodnom puškom? - Od djetinjstva. To mi je opsesija.
Donijet ću vam je.
Gledajte.
Ludo, ha? -Dobra?
Nego što. Ludo, naravno.
- Ja pecam na mamac. - Hajde, kompa!
Možda pokušam harpunom. -Lijepo!
Ja sam Dimitris, a ti? -Babis.
Drago mi je. -I meni. Odakle si? -Iz Livadie. -Živiš ondje?
Da. Znaš nekoga odande?
- Što je ovo, dagnje? - Da, imam dagnji.
Nema ribe?
Samo riba, stari. Ali katkad idem na dagnje.
Jesi li štogod ulovio?
Naravno. Nekoliko velikih riba jutros.
- Stvarno? Velikih? - Orade, bugve.
Blago tebi.
Što radiš ovdje? Upoznao si g. Babisa?
Znaš ga? -Naravno. Imam čokolade na licu?
Dođi, prase.
Uvijek si musava. -Moj tata.
Aha. I tvoja mama? -Maćeha, da.
Aha, maćeha. -Ona na ručniku.
Da, vidim. -Otkud se znate?
G. Babis ljetuje s djecom na jedrilici.
- Oni su na drugoj plaži. - U Neoriou, ondje.
Njegova su djeca našla Ioli.
Stvarno? Tvoja djeca? -Što su učinili?
Mali je svijet.
A ja mislim, zašto ovaj perveznjak gleda moju ženu?
- Što su učinili, pojma nemam. - Nisu vam rekli? -Ne, ništa.
Neki smo dan na nekoliko sati izgubili moju sestricu.
Okreneš se, a nje nema.
Vaša su je djeca našla i čuvala je.
- Tek poslije sam čuo. - Tako smo se upoznali.
- Ali sve je dobro. - Nisam imao pojma.
Pa, sad se veselim.
Napokon sam upoznao ribiča, a cijeli sam mjesec ovdje.
I još tvoja djeca i Ioli. Tko zna gdje bi završila.
Na granici! -Ioli je tvoja sestrica?
Da, moja polusestra. -Aha.
Da me pitaš, zakleo bih se da si joj majka.
Ni slučajno.
Ti si najodgovornija u obitelji?
A brod, je li dovoljno velik?
Ima mjesta za sve vas?
- Dođi pa ću ti pokazati. - Može. Doći ću.
Dođi poslije pecanja. Spremit ću ti večeru.
Da, može. -Idemo.
Spremit ćeš nam večeru? Ma hajde.
Trebali bismo. -Spremit ću ribu. Voliš ribu? -Da. -Obožava je.
Voliš li ti ribu? -Da, ali nisam luda za njom.
Ioli je mrzi.
Šteta. -Savršeno je spremam.
I ja. -Ne, moja je fantastična.
Čovječe, sad mi sline cure. Ne mogu odbiti.
- Danas si je uhvatio? - Napokon ste nešto ulovili?
Da.
- I ovaj gospodin lovi ribu. - Da, ići ćemo zajedno.
Dobro, idem se okupati.
Dobro, djevojko. Čuvaj se.
Dakle, stari, čestitam ti na hrabrosti.
Zašto? -Pecanje zahtijeva mnogo strpljenja.
Sigurno si jako strpljiv.
Treba strpljenja, ali treba i sreće.
Ja nemam strpljenja. Ja želim pustolovinu.
Zaronim među stvorenja...
Čim ugledam nešto što mi se svidi, ne može mi pobjeći.
Probodem to, pripremim i to je to. -Genijalno.
Kužiš me, zar ne? -Naravno.
To mi je opsesija, nema pomoći. To mi je sve.
Danonoćno mislim na to. Lovim ribu i zimi.
Sjajno, Dimitris. -Da, Babis. Bilo mi je drago, stari.
I meni. -No, vidimo se poslije.
Može. S malo strpljenja i sreće i pravim mamcem
možeš uhvatiti svaku ribu, ne samo onu koja ti je pred nosom.
Koji mamac rabiš?
Išao sam na pecanje.
Čuo sam samo cvrčke.
Cvrčci ne pjevaju nego ciču.
Vrište vrućini da prestane.
Cvrčci orkestrirani ljetom.
Ljetnim ludilom.
Svugdje cvrčci i tako vruće.
Vruće.
Vruće...
Ljeto.
Ajme, ljudi, ovdje je baš lijepo.
Dimitris. -Elsa. Drago mi je.
- Bok. Konstantinos. - Drago mi je.
- Hvala vam puno za Ioli. - Nema na čemu.
Zdravo. -Zdravo. Kako ste?
Sjećate me se? -Naravno.
S plaže. -Da. Vi ste Iolina mama?
Zapanjujuće. Ne sliči vam. Plavokosa je, a oči su joj...
- Ne sliči vam. - Možda malo.
Jako je vruće na brodu. -Bilo je duboko. -Gori. -U paklu.
Kao da mi deru kožu. -Plavo.
- Crveno. Opeklina trećeg stupnja. - Osvrnem se i ne vidim.
Zvoni mi u ušima.
- Plivanje u tamnom, divljem moru. - Slan kao haringa.
- I znojan, držim flaks u ruci. - Puls 120, utapam se u krvi.
Režem mamac i stavljam ga. -Nešto je čudno. Da odem, vratim se?
Stavljam udicu, kad li, pljus. -Kako da ženi i djeci pogledam u oči?
Duboko u tami. Riba koja će zagristi.
Kažem, ne, stari! Neću stati. Idem dublje!
Naoštrio sam udicu s mamcem gore.
Dublje. Ja sam, moja usamljenost i tama.
- Uteg udari o dno. - Iznenađenje, nisam sam.
- Odradi svoje, mamcu. - Moja najdraža riba.
Čekat ću. -Iglica.
Čekat ću dok te ne ulovim.
Jebena ribo, ovog mi puta nećeš uteći.
Prvi put grize. Dobra večer.
Drugi put. O. K., ufuravam se. Treći put kažem, imam te.
Osjećam ribu. Pleše oko mene, ja plešem oko nje.
Sad su joj ralje na udici. Brojim zube.
Zagrist ćeš, kažem joj. Nećeš otići s mamcem.
Progutat ćeš moga pimpeka.
Čekam. I čekam.
- Poludjela je! Vuče! - Zvijer je... Jahte!
Ruke. Britva!
Uzmi me! -Hvata me odavde.
Tvoj sam. -Želi me razderati.
- Flaks u zubima. - Borim se sa zvijeri.
A dok se ja zabavljam vratom...
I vuče me...
Stavim kožnate rukavice i opet sam u igri.
Odurni se stvor koprca, a meni je potkoljenica rasječena.
Naslanjam se na ogradu.
- Ponestaje mi daha. - Vučem, nogama, leđima, rukama.
Nogama, leđima, rukama...
A onda poludim. Kažem, "Ne, ti ćeš ostati bez zraka!"
Dvaput povučem i pustim je. Tako se iscrpljuje riba.
Povuci dvaput, onda pusti.
Udaram je po škrgama kao lud da me pusti. Evo ti!
Riješim je se i plivam na površinu.
Jedan udah. Drugi udah.
Ispunim pluća hrabrošću i okomito zaronim do stvora!
Između očiju, jebena ribo! Uzmem nož i počnem...
- Evo tvoje ribe na mojemu brodu. - Narezat ću te i baciti u zamrzivač.
- Evo ti još jedna. - Iskopat ću ti oči.
Dvije ribe jednim mamcem. Ne zezam se.
Velike ribe. Sjede pored mene i gledaju me onim očima...
Izlazim iscrpljen.
Meso mi visi, jedva stojim.
Ali u ruci držim ribu. Zvijer od 120 kila.
Cijela me plaža bodri.
Komadi u tangama tuku se koja će se slikati sa mnom.
A onda, onesvijestim se. Izgubio sam puno krvi.
Sljedećeg sam se jutra probudio u sobi punoj cvijeća i poziva od komada.
Tako sam upoznao Annu. Nisi li mi dala svoj broj?
Siddartha u kombinaciji s Mobyjem Dickom.
Moby Dick s dvjema oradama i nekoliko bugvi.
Tata?
Kažu da je ribolov podvodnom puškom za kukavice.
Spuštam se u bezdan. Vidio sam murine, sabljarke, jegulje.
S golemim ustima i zubima. Slušaš li što govorim?
Priča o iglici. -Čemu se smiješ?
Ozbiljno... -Čemu se smiješ?
Gluposti? Lakše...
Što imamo ovdje?
Što je, Babis? Otkud ti škampi? Upecao si ih?
- Kakvi škampi? - Praviš me ludim?
Ovaj škamp ovdje. Zar si slijep, Babis?
RIBARNICA
Elsa.
Možemo li govoriti o tome što se dogodilo ili se ne spominje?
Što misliš da se dogodilo?
Ne znam.
A ti?
Nema vremena.
Tu je samo ljeto. Ljeto nas je progutalo.
Ljubavi moja, žao mi je.
Sluša kad joj govorite. -Znam.
I vi ste imali jednu?
Prije mnogo godina.
Tako je zgodna.
Vrlo je zgodna.
Mogu se pridružiti?
I ti nas ostavljaš? Kamo ćeš?
Ne znam.
Oprosti što te ostavljam samog.
Lijepo je. -Sviđa ti se?
Dobro ti stoji. -Pristaje uz tvoju majicu.
Pristaje ti uz ten.
Ova bi boja mogla biti zaista grozna.
Vrlo prostačka. Ali vrlo je zgodna.
Da. I meni se sviđa. -Da.
Lijepo.
I ti ideš ovim brodom?
Kad? -Sad, mislim. Koliko je sati?
Imat ćeš društvo.
O čemu razmišljaš?
Znam te.
Znaš...
Volio bih je upoznati. -Znala sam.
Ništa posebno. Samo kava s njom.
Želim znati tko je. Zamjeraš mi to?
Ne.
Ne ljutiš se?
Zar je više ne mrziš? -Ne.
Samo malo.
Misliš li da ima njezin broj telefona?
Tata? -Da.
Vjerojatno. -Pitat ćeš ga?
Gle...
Upravo se ukrcala na brod, jesi li glup?
Idi.
Kako? Nemam kartu, a ni mobitel.
Nemam ništa. -Uzmi.
Šuti i uzmi.
A što ćeš ti, Elsa?
Ne znam, vidjet ću. Ići ću autobusom.
Kupit ću drugu kartu. Evo nešto novca.
Na karti je tvoje ime. Ako vide, izbacit će me.
- Ne mogu ići. - Ne gledaju karte.
Što to govoriš? -Idi!
Idi.
Idi. -Što to govoriš?
Idi.
Jedna zgodna cura imala je plavokosog momka
Ali jedne noći oluja ga je povukla na dno
I brod se vratio sam, bez ribara
Prazan, bez kormilara, vratio se iz dubokih voda
Ugašenog ribarskog svjetla, jedne mračne noći
Siroti brodić ušao je u luku
A sve su se nade utopile u dubokome moru
I brod se vratio sam, bez ribara
Otada svake večeri na moliću
Djevojka pjeva gorku tužbalicu
I brod se vratio sam, bez ribara
Prazan, bez kormilara, vratio se iz dubokih voda
Ugašenog ribarskog svjetla, jedne mračne noći
Siroti brodić ušao je u luku
A sve su se nade utopile u dubokome moru
I brod se vratio sam, bez ribara
Mnogo ribe. Mnogo ribe.
Svježa riba iz mojih snova.
Iz
Dubokih
Voda
kraj priče
Koliko volim
KYUKA PRIJE KRAJA LJETA
Svoj brodić
Oblačiće
Malo more
Koliko volim
Valić
Koji se razbija o ogradu
Male cvrčke
koji cvrče
Dok sjedim
Na pješčanoj plaži
Galebovi
Lete preko mora
Reći će da me vole
Ne želim
Da dođe kraj
Ovome ljetu
Ne želim da me ti
Ostaviš
O, sam kao pijevac
MEDIATRANSLATIONS