Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A nyár első napja a tenger
az utolsó a hold;
Na!
Konsztantinosz, adj már!
Azt mondtad, nem vagy éhes. Most mégis?
- Szándékosan csinálod? - Te csinálod szándékosan.
- Egyedül megeszed az egészet? - Igen. Miért, baj?
Jó, edd csak!
Egyedül megeszed az egészet?
- Na, adj már belőle! - Várj!
- Kérsz? - Igen.
Adsz?
- Csak egy falatot? - Na, add ide!
- Kézzel töröd le? - Igen, kézzel.
- Csak egy kis falatot. - Jó.
- A felét. - Mondom, egy falatot.
- Nem. Na! - Vagy semmit.
Jó, csak egy falatot.
- Ennyit. - Egy falatot.
Most örülsz?
Tartsd meg!
Amúgy rosszul vagyok tőle.
- Nagyon rossz. - Az.
Szar.
- Kiköpjük? - Szeretnéd?
Biztos?
Hova köpjük ki?
Kár kiköpni.
- Lebeg, mint a kaka, látod? - Hallgass, te hülye!
Szia!
Puszi!
Jó szórakozást!
- Fényképez minket. - Naná.
Konsztantinosz!
Gyere már!
Tedd le a botot, és menjünk!
Menj te!
- Segítsünk cipekedni! - Konsztantinosz, én nem tudok.
- Gyere! - Nagyon fáj a kezem.
- Oké. - Komolyan. Elaludtam.
Gyertek már!
- Ezeket te hoztad? Vidd őket be! - Be? Hogyhogy be?
Mármint a hajóra.
- Ne hagyd őket elöl! - Nem fogom.
- Konsztantinosz... - Ne már!
- Nem hoztam el a vizemet. - Tényleg?
Nesze! Hozd a bugyijaidat, mielőtt a tengerbe hajítom őket!
- Apa! - Tessék!
Mit csinálsz?
Keresem a... Elvesztettem azt a hülye kulcsot.
- A házét? - A hajóét.
A derekam!
Meg kell találnunk, ha el akarunk indulni.
Elsa, segíts, légy szíves!
Nézd meg az ülés alatt, törpicsek! Nem érem el.
- Apa! - Szuper.
Tündérszép kislányom!
Gyertek már!
Hé, ne siess! Bőven van még cucc. Gyere ide!
- Tessék! - Mit csinálsz?
Menj!
- Mi az? - Szép?
- Szép. - Szép?
- Szép! - Ennyi.
Mit csinál?
- Alszik a napon. - Mi?
- Alszik a napon! - Ébreszd fel!
Dintino!
Gyere a kormányhoz, "hercegnő"!
- Mozogj már! - Mindjárt.
- Gyerünk! Mit mond? - Azt mondta, hogy mindjárt.
Hogyhogy mindjárt? Nincs majd. Most. Utána meg Elsa.
- Akkor Elsa után. - A te bajod.
Gyerünk már! Gyere, tanulj!
A fiam, a büszkeségem.
Ne már, félrenyelem!
Apu, unatkozom!
Mit eszel?
Nehogy azt hidd, hogy ebből is kapsz!
Koulouri? Pfuj!
Hogy szeretem
Az én hajócskámat
A felhőcskéket
A tengerkét
Hogy szeretem
A hullámocskát
Ahogy nekicsapódik a korlátnak
A kabócácskákat
A ciripelést
Mikor kint ülök
A fövenyen
A sirály
Reptét a tenger felett
Azt rikoltja, hogy szeret
Nem akarom
Hogy véget érjen
Ez a nyár
Nem akarom
Hogy itt hagyj
Egy szál magamban
Ne már! Terhes vagy?
Gyönyörű vagy! Csoda szép az arcod.
Ne!
Undorító vagy! Pfuj!
Ne hányj a hajón! Undorítóan fest.
Konsztantinosz!
Apa!
Mit csinálsz?
- Na! Ne már! - Azért hoztam, hogy ne légy egyedül!
- Nem vagyok jól. - Tudom, kicsim, tudom. Jól van.
- Hányingerem van. - Tudom, édes.
- Jól van. Tudom. - Nem bírom tovább.
Tudom, és sajnállak.
Mi az? És ha a szemembe csap a csápjával?
Nyomás, nem bírom tovább a nyávogásodat!
- Ne sürgess! Bemegyek. - Mozogj!
Ez az!
- yerünk! Büdös vagy. - Félek.
Hányásszagod van, kicsim. Menj!
Ne félj, nem lesz bajod!
- Jó, bemegyek. - Ússz, mint a delfin!
- Rajta! - Oké.
- Veled vagyunk. - Csobbanj be!
- Apa! - Várj, hagyd békén!
- Rajta, kicsim! - Bemegyek.
- Nem ez az első. - Rajta!
- Számolj! - Három, kettő, egy.
Igen! Igen!
Ez az!
Igen? Igen?
Konsztantinosz, megfojtasz!
Szerinted lekéstük?
Hány óra van?
- Nem tudom. Nincs nálunk telefon. - Igaz.
Minek csináljuk ezt? Hülyeség.
- Lekéstük? - Meg ne kérdezd még egyszer!
Ott van egy nő.
Biztos ő is várakozik.
Szerinted ott van a megálló, nem itt?
Na jó, csajszi.
Elnézést!
Hölgyem, kérdezhetek valamit?
- De szép ruha! - Köszönöm. Tetszik?
- Nagyon. - Köszönöm.
És nagyon jól áll önnek.
- Bocs. - De szép!
Sok ilyen ruhám van. Szeretem.
Olyan is van, ami rám jó?
Rád? Nem tudom, van? Talán.
Majd meglátom.
Állítólag nekem a kék és a zöld áll jól igazán.
Szóval tudja...
Biztos van mindkettő.
Csak nem tudom, elhoztam-e őket.
Bocs, elfelejtettem, amit kérdezni akartam.
- Ez a megálló? - A megálló?
Nem tudom, fogalmam sincs.
- Nem a buszra vár? - Várok?
Nem tudom, mire várok. Nem tudom, mi vár rám.
- Ma nincs busz. - Nincs?
- Mi történt? Lekéstük? - Beteg a sofőr.
Valami rosszat ehetett tegnap.
Beteg, így aztán ma nincs busz.
Akkor hogy megyünk bevásárolni?
- Van erre taxi? - Minek nektek taxi?
Sétáljatok végig ezen az úton!
- Nincs pénzünk taxira. - Igaz.
Figyeljetek! Semmi az egész, csak 15 perc séta.
Én mindennap megteszem, nem busszal járok.
Gyalogolok. Fiatalok vagytok.
Akkor menjünk!
El se köszöntél.
- Viszlát! - Szia!
Itt a nyár
A tenger oly' kék
A homok, a hullámok
És én téged csókollak
Nyár van Te itt vagy velem
A fövenyen
Nyár van A karodban fekszem s csókollak téged
Ki tudja, elválik-e utunk Ha megjön az eső és a vad szél
Újra nyár lesz Lelkünkben és szívünkben
Megöregedtél.
Miről beszélsz? Miről hadoválsz?
Öreg vagy és ráncos.
- Mindenki megöregszik. - Én nem.
Te is. Már nem vagy fiatal.
Dehogynem, fiatal vagyok.
- Elmúltál 60. - Mármint 50.
Hagyj már! Én leszek 50. Pár év múlva.
- Csak 50? - Fejezd be!
Elég volt!
Megölelhetlek?
- Micsoda? - Megölelhetlek?
Felejtsd el! Ölelgettél eleget.
Jó, ahogy akarod.
- Hajóval jöttetek? Hol laktok? - Mit érdekel?
Hű! Kemény dió vagy. Beszélgetni se tudunk?
- Kemény? - Nem változtál.
- Az baj? - Kötözködsz.
- Miért kéne megváltoznom? - Mi?
Miért kéne megváltoznom?
Mindenkinek meg kell, nem?
- Annak nem, aki tökéletes. - Senki sem az.
- De, én igen. - Nem igaz.
- Te változtál? - Tessék?
Te változtál? Rosszul hallasz. Biztos a kor.
Hallgass!
Igen, szeretném azt hinni. Jobb ember lettem.
Majd megmondod. Utána.
- Mikor? Nincs utána. - Hogyhogy?
Ne vedd készpénznek, hogy lesz utána!
Leülünk ide?
- Nem érek rá, dolgom van. - Nyaralsz, nem?
És akkor? Azt hiszed, szarom a pénzt?
Viccelsz? Nem úgy volt, hogy elrendezzük a dolgot?
- Ne vedd készpénznek! - Miért?
Azt várod, hogy bizonyítsak?
Most nincs rád időm. Gilisztáért indultam.
- Milyen gilisztákért, te bolond? - Óriásiakért.
- Pfuj! - Pfuj, azt mondja.
- A halat bezzeg szeretted. - A horgászáshoz kell?
Giliszta nélkül hogy horgásszak?
Ezért nem érsz rá?
Semmi közöd hozzá.
- Ezek a giliszták elevenek? - És ficánkolnak.
- Ismered ezt a fajtát. - Mi?
- Jól ismered. - Gőzöm sincs a gilisztákról.
Dehogy nincs. Nagyon jól ismered őket.
- Fecskendőféreg. - Pfuj, apa!
- Fecskendőféreg a nevük. - Mi az, hogy "pfuj"?
- A fecskendőt se bírom, de ez undi. - Fecskendő vagy anyaféreg.
- Két neve van? - Igen.
Tök jó, fecskendőnek hívják, de úgy néz ki, mint egy fütyi.
- Vagy anya. - Anya fütyivel.
Miről beszélsz? Nem értem.
Azért hagysz itt, hogy kukacokat vegyél. Hülyének nézel?
Naná.
Így kell bánni velem?
Még te beszélsz?
Mi?
Egyáltalán nem nőttél fel?
Te oktatsz ki felnövésből, ez durva.
Veszekedni akarsz? Erre hajazol?
- Rajta, mondd ki! - Mit mondhatnék?
Itt, az utca közepén, ennyi év után?
Üljünk be valahova egy kávéra!
Nincs miről beszélni, se mire inni.
Csak mondd meg, mikor akarsz találkozni velük!
- Most viccelsz? - Mi?
Azt mondtad, ne vegyem készpénznek. Most meg ezt kérdezed.
Döntsd el! Gyötörni akarsz? Idegesíteni?
- Jó, döntsd el te! - Perverz vagy, vagy mi?
- Rajta, ki vele! - Mivel? Nem tudom.
Hát, nem így képzeltem.
Ők akarják? Hol vannak?
Nem megy. Az idegeimre mész. Nem tudok gondolkodni.
Jó, rendben.
- Mondtad nekik, hogy itt vagyok? - Mit érdekel?
Nem mondtad, mi? Tudják?
Mit érdekel, mit csinálok, vagy mit mondok?
Honnan tudod, hogy látni akarnak?
- Mindegy, mit akarnak. - Nem érdekel?
Majd én tudom, mit akarnak.
Te mondod meg, mit akarnak a gyerekeim?
Mondd meg! Nem érek rá egész nap.
Ha nem akarod, nem baj.
Nem így akarom. Most pipa vagyok.
- Ha nem akarod, ég veled! - Várj! Adj időt gondolkodni!
- Bökd már ki! - Adj egy kis időt!
Nem könnyű döntés.
Már rég el kellett volna döntened. Mire vársz?
Bolond vagy, mi?
Túl erőszakos vagy.
Nem tudom. Holnap délután?
Ezt most kérdezed?
Megőrjítesz. Mit vársz, mit mondjak?
Az idegeimre mész! Nagyon felhúztál.
- Kitépem a szempilládat! - Nyugi!
Te hergeltél fel! Most meg azt mondod, nyugodjak le!
Na, mindegy, akkor holnap délután.
De aztán gyere el!
Különben nem látsz többet, se engem, se a gyerekeket! Világos?
- Ennyit tudsz mondani? - Igen. Pá! Holnap, itt.
- Itt találkozunk? - Igen, itt.
Ja, tényleg... ezt elfelejtettem.
- Van laptopod? - Van.
- Tessék! - Mi ez?
- Nézd meg! - Ők vannak rajta? Videón?
- Ha jó leszel... - Megint kezded.
Ha jó leszel, személyesen is találkozhattok.
Sajnálom őket.
Elsa, lemegy a nap. Elmennek aludni a halak.
Talán fogunk valamit.
Konsztantinosz! Gyere! Mindenki segít.
- Nem akarok. - Nincs kezed?
Kizárt.
Ha nem darabolsz farkosférget, nem kapsz halat.
Én nem ilyen farokhoz szoktam.
Minek bámulod a csalit? Dobd be!
Elsa! Dobd be, az egy féreg! Minek bámulod?
ÖRÜLÖK, HOGY TALÁLKOZTUNK. ANNA.
- Pfuj! - Darabolj, de csöndben!
Különben szart se kapsz enni.
- Nem megy. - Vágd már fel!
Istenem! Nem megy.
- Apu, szerintem kapás van. - Húzd fel!
- Segíts! Nem értek hozzá. - Csak fogd meg és húzd ki!
- Inkább te, én nem tudom. - Nem lesz mit ennünk.
Apu! El fog menni!
Egyszerű, kicsim. Csak húzd fel!
Ne így, lassan! Lassan, lányom.
- Gyere, megmutatom. - Jó, tessék!
Látod? Így, szép lassan.
A horgászás lassú mozdulatokat kíván.
A halacska nem tudhatja, hogy elkaptuk.
Vagy leharapja a farkost, és elúszik. Rajta!
Ahogy mutattam. Húzd, így ni!
- Húzd! - Húzom.
- Ott van! - Bravó, Elsa, a nagy horgász!
- Ott van! - Húzzuk ki és együk meg!
Ezt fogjuk enni?
- Mit vártál? Krokodilt? - Ez nem elég mindenkinek.
- Dobjam vissza? - Megőrültél? Ne dobd el az ételt!
Még él, hogyhogy étel?
Meghalt.
- Mi? - Döglött halat fogtál.
- Miről beszélsz? - Igen, ez döglött.
Ilyet se láttam még.
Mit mondtam?
Igen. Végleg megölted.
- Én? - Igen. Idő előtt megölted.
- Vedd ki a horgot! - Nem tudom. Csináld te, döglött.
Döglött... Hozd ide!
A kis szíve nem bírta a húzást, belehalt.
- Szegényke! - Igen.
Jó napot!
Lendületből kell.
- Nem fogsz megsérülni. - Mint Roquefort?
- Nem lesz bajod. - Hazudsz, hogy sikerüljön?
Együnk hagyományos Lefkada-szigeti ételt!
- Íme, a történelmi jelentőségű... - Játszótér.
Istenem!
- Mesélj róluk! - Ilyenek a gyerekek a környéken.
Nem fiatalok. Ötvenévesen születnek.
Leesett, mit mondtál.
A normális koruk két év.
Jól mutatnak a kamerán.
Te... Forgassunk videóklipet!
- Énekeljünk rajta! - Jó.
- A bugyik! - Nem, nem a bugyik.
Fogd, és gyere!
A francba!
Ezt a kis szart!
- Kár bele a farkosféreg. - Nincs étvágyam.
Csak a lefekvésre tudok gondolni.
Hogy alszunk?
Én az elejében akarok.
Az elejében?
Nem alszom hátul.
Hogy mit akarsz, és mi lesz, az két különböző dolog.
Nem tudok ott aludni. Rám tör a klausztrofóbia.
Jó, beszéljük meg!
Tegnap megkértelek, hogy elöl alhassak, és beleegyeztél, nem?
- Nem is. - Ja, csak áltasd magad!
Tegnap mondtam,
hogy elöl akarok aludni, és beleegyeztél.
Beleegyeztem? Álmodj csak!
- Amit csinálsz... - Néha nem emlékszel dolgokra.
Szánalmas.
- Igen? Talán hazudok? - Beleegyeztem?
- Így volt? - Kicsim!
Dehogy alszol te elöl.
Igen? A hátsó ágyon nem férek el.
- Nem érdekel. - Mi?
Nem én akartam kicsi és klausztrofóbiás lenni. Nem érdekel.
- Mióta vagy klausztrofóbiás? - Kicsi vagyok.
Van orvosi papírod a klausztrofóbiáról?
Orvosi igazolás kell hozzá?
- Most hallom először. - Apa!
Eddig nem volt klausztrofóbiád.
- Hogyhogy most van? - Én alszom elöl. Pont.
- Kicsim, nem! - Apa, szólj már valamit!
- Nem beszélek róla. - Klausztrofóbiám van.
Konsztantinosz, ne nyávogj, mint egy lány! Na!
Örülj, hogy van ágyad!
Igen? Én a fürdőben is elalszom, nem gond.
Tudod, hol aludtam, amikor gyerekként dolgoztam? Nyugodj le!
- Egyél, még kihűl! - Egyél te!
Mindenki higgadjon le! Máskor nem hozlak titeket vitorlázni.
Felejtsétek el a hajót és a nyaralást apuval!
Most fenyegetsz?
Nocsak! Nem érzitek jól magatokat?
Jó.
Nem, apu, nagyon jól érezzük magunkat. A tészta is isteni.
A rohadt életbe!
Én, a horgász, tésztát eszem.
Neked hal is jut. Mi csak tésztát eszünk.
Tessék, fiam! Egyél!
- Egyél halat! - Kösz, nem.
Akkor mit rinyálsz? Rajta!
- Nyisd ki a szád! - Nem, edd csak meg!
- Repülő? - Hagyd már! Nem kéri.
Te ribanc!
Kis rohadék.
Ringyó.
Holtan fognak találni. Vágod, te ribanc?
Konsztantinosz, figyelj!
Hallod? Nyújtózkodom. Tök jól elférek.
Gratulálok, hülye ribanc!
- Jó. - Na, aludj!
Ez az utolsó napod, ribi.
Meghalsz. Szeretlek.
Én is téged.
Szeretlek, kicsim!
Klausztrofób jó éjszakát neked!
Rohadt ringyó!
- Szia! - Szia!
Hogy hívnak?
Jó napot!
Német vagy?
Egyedül vagy itt?
De szép játék!
"De szép..." hogy mondják?
- Játék. - Játék.
Hogy hívnak?
Tessék?
Ioli? De szép!
Szép név.
Hány éves vagy?
Öt?
Kicsim, ezt ne csináld!
Ne, ne!
Ne, Ioli!
- Ne, kicsim! - Te nevetsz?
Az arcodba.
- Nem látod ott? - Nem.
Nem ül ott a többi nő közt?
- Nem. - Jó.
- Mi történt? - Nem tudom.
Figyelj!
- Nem látod valahol az anyukádat? - Nem.
Nem?
- Mit akarsz? - Felvenni.
Lépj ide!
Jó. Most vedd fel!
Ügyes vagy.
Olyan jégkrémet szoktam enni,
ami csokibevonatú és kekszdarabok, vannak benne, de nem találom.
- Válassz egyet! - Nem, nekem olyan kell.
- Nesze ez, tudjuk már le! - Ezt nem szeretem. Mit akarsz?
Most mi lesz?
Ne sürgess!
A rakétát válasszam vagy a kekszeset?
- Most komolyan? - Mit vársz tőlem?
Szerinted ez erre a megfelelő alkalom?
Mi bajod?
Mi?
Nem tudom.
Hogyhogy nem tudod?
Nem tudom.
Hol jártál? Sétáltál?
Meguntál minket, és sétáltál egyet?
- Ölelést! - Anyu nem bír el.
Anyu nem is. De én erősebb vagyok.
- Szia! Konsztantinosz. - Szia!
Itt találtuk. Ült és nézett minket.
Egyedül jöttél le a partra?
Fürödni akartál? Napozni?
- Ott lakunk. - Értem.
- Apáé, nem a miénk. - Szép.
Az emlegetett szamár.
- Az apátok? - Igen, a csónakban.
Evez, mert nem akar benzinre költeni.
Ioli, látod a bácsit a csónakban?
Ő az apukájuk. Látod, hogy evez?
- Dühös. - Dühös?
Mindig dühös valamiért.
Mit mond?
Pár óra és ideér.
- Nagyon boldognak tűnik. - Igen, nagyon boldog.
Apu aranyos.
A rohadt életbe!
Hozz egy szatyrot!
Fogtál halat, vagy ma is tésztát eszünk?
- Hagyj békén! - Jó, csak vicceltem.
- Szállj be, és fogd be a szád! - Hova?
- Gyere! - Áll benne a víz.
- Ereszt. - Ereszt?
- Elsüllyedünk? - Biztos lyukas. Nem tudom.
Gyere, szállj be!
Apukám!
Apu, a horgász.
A horgász halat fog. Nem csak tésztát eszik.
Vizet hoztunk? Mindegy. Leszarom.
Daisy.
Reagál.
- Kapcsold le a lámpát! - Mi baj, kicsim?
- Nyisd ki a szád! - Nem éhes.
Szép nyarat, gyerekek!
Vidd innen a körmeidet!
Hozzátok be a cuccot, mielőtt megromlik!
- A gyümölcs? - Ne mondjam még egyszer!
- Elmész? - Igen. Miért?
Hova mész?
- Csalit venni. - Hazudsz.
Még csalit?
- Mit akarsz? - Semmit, csak kérdeztem.
- Vidd innen a körmödet! - Él még?
Hű, de morcos!
Tessék! Fogd meg!
- Nem hallottál valamit? - Tessék?
- Nem hallottál valamit? - Nem.
Én igen.
Hahó! Gyertek ide!
- Hogyan? - Apa behoz titeket.
Hogy? Megvárják, míg visszaér?
Apa behoz titeket.
- Nem tudja. Megvárják? - Ja, igaz.
- Hahó! Gyertek el holnap! - Oké.
Apu behoz titeket holnap, jó?
Jó.
Kitaláltam egy trükköt.
- Fogom. - Mosd ki a szememet!
Nyomd össze a zsákot!
Nyomd össze!
Rajta!
- Jöjjön, kisasszony! - Köszönöm.
Hoppá!
Előre mész, vagy menjek én?
Mondd!
Oké. Van még valami?
- Köszönöm szépen. - Szia, apu!
Jó pecázást!
- Mi van? - Most komolyan?
Megőrültél? Direkt csinálod?
Mit csináltam?
- Öreg. - Öreg néni.
- A kis nagyika. - Nagy kis nagymama.
Kiskorunk óta megvan. Általában megnőnek, de ez törpe.
Daisy nem nő tovább. Mindig kicsi marad.
Szia, Daisy!
Nagyon szép.
De nagy lány vagy!
- Apa... - Az bunkóság volt.
- Ki az az apa? - Aki idehozott titeket.
Babis bácsi, aki idehozott a csónakkal.
- Melege van? - Igen.
De Daisy a legjobb nyugdíjas teknős.
- Hány éves? - Annyi, mint mi.
- Ezt? - Nem, a polipot.
- Hova? - Az orrodra.
- El akarsz csúfítani. - Nem. Kérek!
- Nem marad fent sokáig. - Így már jó?
- Igen. - Jól nézek ki?
Nézd meg!
Nagy krumpliorrom lett.
Ne vedd le, szép!
Oké. Fent hagyom.
Ez a kéz szebb lett.
Mossuk le a lakkot a másikról, és fessük újra?
- Ne. - Ne?
Te is kifested?
- Konsztantinosznak én festem ki. - Igen?
- Nem fogom. - Nem, te.
- Talán. - Ne mozogj, Ioli!
- Majd együtt. - Na, neked kifestem én!
Nem akarom. Apa megölne.
- Nyugi! - Majd legközelebb.
Apu nem fog bántani.
Egyenként letépné az ujjaimat.
Fújd! Fújjad!
Fordítsd meg!
- Most ő jön. - Várd meg, amíg megszárad!
Kifested neki?
Majd, ha szeretné. Nem erőltetjük.
Most!
Tökéletes.
- A másik kezedet is? - Igen.
Egy pillanat! Előbb fújd egy kicsit!
Jól néz ki.
- Túl sokat kensz fel. - Mit műveltél vele, Ioli?
Egyet kipukkasztottam!
Nézd, milyen sok van!
Kirepülnek a partra.
Elfújja őket a szél.
Belemegy az arcodba?
Csináljuk odabent!
Ha bent csináljuk, nem repülnek fel az égbe.
Ezek felrepülnek.
Láttad?
Igen, ott van! Emberek! Futás erre!
Kapd be, te barom!
Rohadt szemét!
Kapd be!
A francba! Három, ember.
Három, te rohadék! Muszáj volt elvinni mind a hármat?
Bekaphatod.
- Megcsípett? - Igen.
- Megvakarnád? - Persze.
- Vakard, vakard! - Piros.
- Nem érem el. - Itt van.
- Vakarj meg! - Még.
Piros.
Mit eszünk vacsorára?
Hozzád lesz egy-két szavam.
Kész?
- Kitakarítottál odabent? - Igen.
Ügyes vagy, Konsztantinosz.
Most pihenj!
Látod, milyen a körmöd, ha dolgozol?
Ellenben ha kifested...
- Jobb így, nem? - Ehetek?
Persze. Milyen jogon tiltanám meg?
- Leszedted a lakkot? - Igen, mégsem tetszett.
Miért? Jól állt.
- Tényleg? - Hát persze, kicsim.
- Mikor csináltad? - Tegnap.
Mivel?
Lekapartam.
Miért?
- Otthagytad a lakkot a hajón. - Nem baj, megtarthatod.
- Majd gyere el érte. - Nem, tartsd meg! Van rengeteg.
Jó, kösz.
Most jártok itt először?
Nem.
Kiskorunkban jártunk ide anyával és apával.
- Az jó. Vitorlással? - Igen.
Baromság. Már nagyobbak voltunk, amikor hajóval kezdtünk ide járni.
- Anya már elment. - Nem mondod el, hova?
Anya elhagyott minket.
- Elment cigit venni. - Szép.
Nem baj, túlléptünk rajta.
- Hogy lehet túllépni ezen? - Simán.
Komolyan.
- Anyámat a cigi ölte meg. - Mi?
- Komolyan? Meghalt? - Igen, de nagyon kicsi voltam.
Iolinál is kisebb.
Oké.
Nem igazán értettem. Azt hittem, eltűnt.
Hogy lelépett? Mint a miénk?
Nem, csak nem tudtam, mi az a halál.
Azt hittem, üresen találták az ágyát a nővérkék.
Azt hittem, ha meghalunk, egyszerűen eltűnünk.
Oké.
- Mi ez? - Őrület, nem?
Egy törött kagyló.
Zarándokkagyló.
- Találtam még egy követ. - Mutasd! Milyen színű?
- Fehér. - Fehér?
Ez zöld is.
Sőt, jádezöld. Ugyanolyan ritka, mint a kék.
- A holdkőtánc. - Ioli!
Járjunk holdkőtáncot!
De nem veled.
Jó, majd mi. Utánozhatsz, ha akarsz.
Ha nem, csak ülj és nézz!
Egy, kettő, három...
A nevem Ioli. Anyukám balerina. Ő a legjobb táncosnő.
Anyukám balerina. A nevem Ioli. Anyu táncosnő.
Ő a legjobb táncosnő.
Mit eszünk ma, ha nem esszük meg a rákot?
- Bontsunk fel még párat! - Miért?
Nagyon melegem van.
Nem kéne megennem, de egész nap nem ettem semmit.
Hány óra van?
Miért nem jön még apa? Fel tudod hívni?
Apa!
Nem horgásztál?
Miért nem jöttél tegnap motorcsónakozni?
Megfeledkeztél rólunk?
Vártunk.
Apa!
Ma elmegyünk?
Fáj a fejem.
Napszúrás?
Igen.
És kiszívta az erőmet a tenger.
Az égre. A tengerbe.
Végül is hol bujkálnak a halak?
A tenger végtelen, de nem lapul hal a mélyén.
Csak hullámok. Tenger és só.
Só.
Megszárad, és viszket tőle az ember teste és elméje.
Horgászni mentem.
De nem hallottam mást,
csak a kabócák énekét.
- Nem hiszem el, hogy nem fogsz halat.
Pedig nem.
- Hogyhogy? - Csak. Most mit csináljak?
Jó horgász vagy. Hogyhogy nem fogsz halat?
Mit mondjak? Nem tudom.
Régen vödörszámra hoztad a halakat.
Mit akarsz? Sót dörzsölsz a sebbe?
Csak mondom. Jól horgásztál. Próbálkozol rendesen?
Nap nap után, minden hajnalban a hajón.
Horgászni megyek a tengerre.
Az ember azt hinné, lesz hal.
De csak tengert és felhőket látok. Halat sehol.
Csak kabócákat.
Elúsztak a halak.
Elbújtak a tenger mélyén.
Kicsim, sajnálom.
Órákig könyörgök nekik. Egyik sem hagyja, hogy kifogjam.
Drágám, fáj érted a szívem.
Egyiknek se kellett a farkosférgem.
Utálom őket.
Ne, ne mondd ezt!
Egyenesen gyűlölöm őket.
Imádsz horgászni. Mindig is imádtál.
Utálom a halakat.
Az üres szemüket. A pikkelyeiket. Az uszonyukat.
A farokúszójukat. A kopoltyújukat és a hasukat.
A bűzös beleiket.
Mintha már nem is léteznének. Mintha már nem szeretnének.
Mintha láthatatlan lennék számukra. És ronda.
Sajnálom őket, és félek tőlük.
Félek a halaktól. Láttál már horgászt, aki fél a halaktól?
Nem félsz tőlük. Imádod őket, vágysz a figyelmükre.
És most nem érted.
Nagyon szereted őket, és ők is téged.
Csak nem akarod kimutatni.
Nem. Rám már nem vár semmi.
Titkolod, nehogy puhánynak tűnj...
vagy látsszon, milyen fontosak és drágák számodra. Makacs vagy.
Nem akarok olyan világban élni, ahol már nincs hal.
Rengeteg hal van a tengerben.
Nem figyelsz arra, amit mondok?
Dehogynem. Te nem figyelsz rám. Én figyelek.
Hiányzol nekik. Szerintem szeretnének találkozni veled.
Kérdezd meg őket, és ha akarják, eljövök.
De nem ide.
Egy boldog helyre. Ahova nyaralni jártunk.
- Nincs több idő. - Bocs, ha felzaklattalak.
Csak a nyár van.
A nyár felemésztett minket.
Szerintem aznap délután kifogtuk az utolsó halat a Földön.
Máshol is kerested őket?
Máshol?
Máshol.
Fent. Az űrben.
A csillagokban.
Horgászni megyek a csillagok közé.
Oda bújtak el a rohadt halak.
Elnézést!
Bocs. Jó napot!
- Minden oké? - Igen, miért?
- Akar valamit? - Tessék?
Elég régóta bámulja a feleségemet.
Talán akar valamit, és tudok segíteni.
Nem, nem a feleségét bámulom,
hanem a szigonypuskát a fa alatt.
- Az öné? - Igen, az enyém.
- Szóval horgászik? - Kiskorom óta. Szenvedélyesen.
Idehozom.
Nézze!
- Durva, mi? - Jó?
Hogy ne lenne az. Durva, igen.
- Én csalival horgászok. - Ne már!
- A szigonyt is ki akarom próbálni. - Szép.
- Dimitrisz. És ön? - Babisz.
- Üdv! - Üdv! Hova valósi?
- Livadiába. - Itt lakik?
Igen. Van helyi ismerőse?
- Mi az? Kagyló? - Igen, kagylókat találtam.
Halat nem?
Csak halat szoktam fogni. De néha kagylóra hajtok.
Ön fogott valamit?
Persze. Nagy halakat ma reggel.
- Tényleg? Nagyokat? - Fehér, fekete és nagyszemű durbincs.
Gratulálok.
Mit csinálsz itt? Találkoztál Babisz úrral?
- Ismered? - Persze. Csokis vagyok?
Gyere, te malac!
- Folyton maszatos vagy. - Az apám.
- Értem. És az anyja? - A mostohaanyám.
- Értem. - Aki a törölközőn fekszik.
- Értem. - Honnan ismeritek egymást?
Babisz úr itt nyaral egy hajón a gyerekeivel.
- A másik strandon. - Neorión, igen, arra.
A gyerekei találták meg Iolit.
- Tényleg? Az ön gyerekei voltak? - Mit csináltak?
Milyen kicsi a világ!
Én meg azt hittem, egy perverz bámulja a feleségemet.
Mit csináltak a gyerekeim? Nem tudok semmit.
- Nem mondták? - Nem, semmit.
Pár napja eltűnt a kishúgom pár órára.
Amint félrenézünk, eltűnik.
Az ön gyerekei találták meg, és vigyáztak rá.
- Csak utána tudtam meg. - Így találkoztunk.
- De nincs semmi baj. - Nem is tudtam.
De nagyon örülök.
Egy hónap után végre találtam itt egy horgászt.
És most a gyerekei és Ioli. Ki tudja, hova kódorgott volna.
- A határra. - Ioli a kishúga?
- Igen, a féltestvérem. - Értem.
Megesküdtem volna, hogy ön az anyja.
Dehogyis!
Ön a felelősségteljes a családban?
És a hajó? Elég nagy?
Jut hely mindannyiuknak?
- Jöjjön oda, megmutatom! - Rendben. Meglátogatom.
Horgászás után jöjjön! Főzök vacsorát.
- Rendben. - Menjünk!
Vacsorát főz nekünk? Ne már!
- Jó ötlet. - Halat sütök. Szereti?
- Igen. - Imádja.
- Ön is? - Igen, odavagyok érte.
Csak Ioli utálja.
- Nagy kár. - Tökéletes halat sütök.
- Én is. - Nem, az enyém fantasztikus.
Összefutott a számban a nyál. Nem mondhatok nemet.
- Ma fogta őket? - Végre sikerült?
Igen.
- Az úr is horgászik. - Majd elmegyünk együtt horgászni.
Jó, én megmártózom.
Jól van. Vigyázz magadra!
Szóval... emelem kalapom a bátorsága előtt.
- Miért? - A horgászáshoz sok türelem kell.
Biztos nagyon türelmes.
Kell hozzá türelem, de szerencse is.
Nekem nincs türelmem. Én kalandra vágyom.
Úszom a fenevadak közt...
Amint megtetszik valami, kizárt, hogy kicsússzon a kezeim közül.
- Lelövöm, és kész. - Szuper.
- Ön megért, igaz? - Persze.
Megszállott vagyok. Nem tehetek róla. Ez az életem.
Éjjel-nappal erre gondolok. Télen is szoktam horgászni.
- Remek, Dimitrisz. - Igen, Babisz. Örvendtem.
- Én is. - Akkor később találkozunk.
Feltétlenül. Türelemmel, szerencsével és a megfelelő csalival
bármilyen halat ki lehet fogni, nem csak azt, ami előttünk van.
Milyen csalit használ?
Horgászni mentem.
De nem hallottam mást, csak a kabócák énekét.
Ezek a kabócák nem énekelnek, hanem visítanak.
Hogy hagyjon alább a hőség.
A nyár rendezi őket kórussá.
A nyári őrület.
Mindenütt kabóca és hőség.
Hőség.
Hőség...
Nyár.
A mindenit! De szép itt!
- Dimitrisz. - Elsa. Örvendek.
- Üdv! Konsztantinosz. - Üdv, Konsztantinosz.
- Kösz, hogy vigyáztak Iolira. - Szívesen.
- Üdv! - Üdv! Hogy van?
- Emlékszik rám? - Persze.
- A partról. - Igen. Ön Ioli anyukája?
Fantasztikus. Nem is hasonlít önre. Szőke, a szeme pedig...
- Nem hasonlít önre. - Azért egy kicsit igen.
- Meleg van a hajón. - Mély volt.
- Forró. - A pokolban.
- Mintha megnyúznának. - Kék.
- Vörös. Harmadfokú égés. - Nem láttam semmit.
Csöngött a fülem...
- A sötét, vad óceánban úsztam. - Sósan, mint a hering.
Izzadtam, kezemben a damil.
A pulzusom 120. Fuldoklom a vérben.
A farkosféreg feldarabolása.
Valami nem stimmel. Elmenjek, visszajöjjek?
Felteszem a horgot, és... potty.
Hogy nézzek a családom szemébe?
Mélyen, a sötétben. Harapásra váró hal.
Mondom, nem! Nem állok meg! Mélyebbre megyek.
Az éles horog, rajta a csali.
Mélyebbre! Csak én, a magányom és a sötétség.
- A súly lemerül. - De nem vagyok egyedül.
- Tedd a dolgod, csaliféreg! - A kedvenc halam.
- Kivárok. - Kajmánhal.
Várok, míg el nem kaplak.
Rohadt hal, most nem lógsz meg előlem!
Első harapás. Jó estét!
Második harapás. Kezdek ráhangolódni. Harmadikra mondom, ez megvan.
Érzem a halat. Körbetáncoljuk egymást.
Az állkapcsa már a horgon. Számolom a fogait.
Benyeled, mondom neki. Nem viszed el a csalit!
Kapd be a farkosomat!
És várok. Kivárok.
- Megőrült. Húz! - A fenevad... Jachtok!
Kezek. Borotva.
- Vigyél! - Itt ragad meg.
- A tiéd vagyok. - Szét akar tépni.
- Foga közt a damil. - Küzdök a fenevaddal.
Míg a nyakával játszom...
Húz engem...
Bőrkesztyűben folytatom a táncot.
Ficánkol az ocsmányság, a vádlim cafatokban.
A korlátra dőlök.
- Fogy a levegőm. - Húzom, lábból, hátból, karból.
Láb, hát, kar.
És megőrülök. Mondom, elfogy a levegőm.
Kettőt húzok, majd engedek. Így kell fárasztani a halat.
Kétszer húz, majd enged.
Püfölöm a kopoltyúját, mint a cséphadaró, eressz el! Nesze!
Elszabadulok, felúszom a felszínre.
Egy levegő. Még egy.
Megtöltöm a tüdőm bátorsággal, és alámerülök a fenevadhoz.
A szemed közé, rohadt hal! Fogom a kést, és...
Ott a hala a hajómban.
Feldarabolom, és be a mélyhűtőbe.
- Tessék, még egy. - Kivájom a szemedet.
Két hal egy csalin. Nem vicc.
Nagy hal. Bámul azzal a szemével...
Kimerülten jövök ki.
Lóg a húsom, alig állok a lábamon.
De a hal a kezemben. 120 kilós fenevad.
Engem éltet az egész strand.
Tangás pipik vetekszenek, hogy velem fotózkodhassanak.
Aztán elájulok. Sok vért veszítettem.
Másnap virágokkal tömött szobában ébredek, csomó hívás a pipiktől.
Így találkoztam Annával. Nem adtad meg a számodat?
Sziddhártha találkozik Moby Dickkel.
Moby Dick, egy pár durbinccsal?
Apa!
Állítólag a szigonyos horgászat gyáváknak való.
Lemerülök a mélybe. Láttam murénát, kardhalat, angolnát.
Az óriási szájukat, fogukat. Nem hallja, mit mondok?
- A kajmánhalas sztori. - Min nevet?
- Komolyan... - Min nevet?
- Süket duma? - Könnyebb...
Na, mi ez?
Mi a baj, Babisz? Hol találta a rákot? Damillal fogta ki?
- Milyen rákot? - Most szórakozik?
Ezt a rákot itt. Vak talán, Babisz?
HALPIAC
Elsa!
Beszélhetünk a történtekről, vagy nem?
Szerinted mi volt ez az előbb?
Nem tudom.
És te?
Nincs több idő.
Csak a nyár van. A nyár felemésztett minket.
Szerelmem, sajnálom.
- Ha beszél hozzá, figyel. - Tudom.
Önnek is volt teknőse?
Sok évvel ezelőtt.
Nagyon szép.
Csatlakozhatok?
Te is elhagysz minket? Hova mész?
Nem tudom.
Bocs, hogy otthagytalak egyedül.
- Szép. - Tetszik?
- Jól áll neked. - Passzol a pólódhoz.
És a bőröd színéhez.
Ez a szín rémes is lehetne.
Csiricsáré. De szép.
- Nekem is tetszik. - Igen.
Szép.
Te is ezzel a hajóval mész?
- Mikor? - Azt hiszem, most. Hány óra van?
Lesz társaságod.
Mire gondolsz?
Ismerlek.
Tudod...
- Szeretnék találkozni vele. - Tudtam.
Semmi különös. Csak meginnánk egy kávét.
Tudni akarom, ki ő. Mi bajod ezzel?
Semmi.
Nem haragszol?
- Már nem utálod őt? - Nem.
Egy kicsit.
Szerinted apának megvan az ő száma?
- Apának? - Igen.
- Biztos. - Megkérdezed?
Figyelj!
Most szállt fel a hajóra, hülye vagy?
Menj!
Hogy? Nincs jegyem, nincs itt a telefonom.
- Nincs semmim. - Tessék!
Fogd be, és fogadd el!
És te mit csinálsz, Elsa?
Passz, majd meglátom. Megyek busszal.
Veszek másik jegyet. Nesze, pénz.
A te neved van rajta. Ha meglátják, kidobnak.
- Én nem mehetek. - Nem nézegetik a jegyet.
- Mit beszélsz? - Mars!
Mars!
- Eredj már! - Mit beszélsz?
Nyomás!
Szőke volt a szerelme A szép leánynak
De egy éjen a vihar A mélybe rántotta
A hajó egyedül tért haza A halász nem volt rajta
Üresen, kormányosa nélkül Tért vissza a nyílt tengerről
Kialudt rajta a fény A sötét éjszakán
Az elárvult kis hajó Befutott a kikötőbe
Vízbe fúlt minden remény Kint, a tenger mélyén
A hajó egyedül tért haza A halász nem volt rajta
Azóta minden éjen A kis mólón
Keserű gyászdalt énekel a lány
A hajó egyedül tért haza A halász nem volt rajta
Üresen, kormányosa nélkül Tért vissza a nyílt tengerről
Kialudt rajta a fény A sötét éjszakán
Az elárvult kis hajó Befutott a kikötőbe
Vízbe fúlt minden remény Kint, a tenger mélyén
A hajó egyedül tért haza A halász nem volt rajta
Rengeteg hal. Rengeteg hal.
Friss hal az álmomból.
Vissza
A nyílt
Tengerről
a történet vége
Hogy szeretem
KYUKA - MIELŐTT VÉGE A NYÁRNAK
Az én hajócskámat
A felhőcskéket
A tengerkét
Hogy szeretem
A hullámocskát
Ahogy nekicsapódik a korlátnak
A kabócácskákat
A ciripelést
Mikor kint ülök
A fövenyen
A sirály
Reptét a tenger felett
Azt rikoltja, hogy szeret
Nem akarom
Hogy véget érjen
Ez a nyár
Nem akarom
Hogy itt hagyj
Egy szál magamban
Magyar szöveg: Lippai-Nagy Dóra Iyuno