Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
prvi dan poletja morje
zadnji, mesec
Daj.
Konstantinos, daj mi malo.
Rekla si, da nisi lačna. Zdaj pa na enkrat si?
- Počneš to nalašč? - Ti počneš to nalašč.
- Boš vse sam pojedel? - Ja, te moti?
Prav, pa pojej.
Boš vse sam pojedel?
- Daj mi malo. - Počakaj.
- Boš? - Ja.
Mi daš?
- Samo en grižljaj? - Daj mi.
- Utrgal ti bom. - Prav,
- in to majhen košček. - Prav.
- Pol bom vzela. - Samo grižljaj, sem rekel.
- Ne samo grižljaja! Daj, no. - To ali nič.
Prav, samo grižljaj.
- Toliko bom vzela. -Samo grižljaj. - Lahko tako?
Vzemi.
V bistvu mi je od tega malo slabo.
- Res je zanič. - Ja.
Sranje.
- Izpljuneva? - Boš?
Zagotovo?
Kam naj pljuneva?
Škoda je pljuniti.
- Plava kot drek, vidiš? - Molči, trapa.
Živjo!
Poljubčki!
Lepo se zabavajte!
- Fotografira naju. - Seveda.
Konstantinos!
Daj, pridi!
Spusti palico in greva.
Ti pojdi.
- Pomagajva mu. - Konstantinos, ne morem.
- Daj! - Roka me preveč boli.
- Prav. - Resno! Spala sem na njej.
Daj že!
- Te si vzel? Noter jih nesi. - Ja. Kako misliš, noter?
Na palubo.
- Ne pusti jih kar nekje. - Ne bom.
- Konstantinos. - Daj.
- Vodo sem pozabila. - Res?
Daj. Vzemi svoje hlačke, preden jih vrže v morje.
- Oče? - Ja.
Kaj delaš?
Iščem... Preklete ključe sem izgubil.
- Od hiše? - Od barke.
Moj hrbet.
Če hočemo izpluti, jih moramo najti.
Elsa, naredi mi uslugo.
Poglej pod sedežem, ti si majhna. Jaz ne morem.
- Oče? Sreča. - Ti vragca.
Deklica moja čudovita.
Dajmo!
Ustavi konje. Tukaj je še več stvari. Pridi.
- Daj, daj. - Kaj delaš?
Gremo.
- Kaj je? - Lepo?
- Lepo je. - Lepo?
- Lepo je! - To je to.
Kaj dela?
- Spi na soncu. - Kaj?
- Spi na soncu! - Zbudi ga!
Dintino?
Pridi za krmilo, princeska!
- Daj! - Pozneje.
- Daj stari! Kaj pravi? - Pravi, da pozneje.
Kaj, pozneje? Nič pozneje! Takoj. Pozneje bo Elsa.
- Potem pa za Elso. - Toliko huje zate.
Daj, stari! Pridi se naučit.
Moj sin, moj ponos.
Nehaj. Še zadušil se bom.
Oče, dolgčas mi je.
Kaj ješ?
Niti pomisli ne, da mi boš še to pojedla.
Pecivo? Fuj!
Kako ga rad imam,
barkica moja ljuba.
Majhni oblački,
majceno morje.
Kako ga imam rad,
majhen val,
ki razbije se ob ograjo.
Majhni črički cvrčijo.
Jaz pa sedim
na peščeni plaži.
Galebi letijo čez morje.
Rekli bodo, da me imajo radi.
Nočem,
da poletje se konča.
Nočem,
da me zapustiš.
O, samega kot petelina.
Daj. Si noseča?
Lepa si. Kako lep obrazek.
Ne!
Ogabna si! Fuj!
Ne bruhaj na ladji. Vse si umazala.
Konstantinos.
Oče?
Kaj ti je?
Daj, nehaj. -Prinesel sem jo, da boš imela družbo.
- Ne počutim se dobro. - Vem, draga. Daj.
- Slabo mi je. - Vem, ljubica.
- Vem. - Ne morem več.
Vem, sočustvujem s tabo.
Kaj? Če me s krakom po očesu...
V vodo. Dovolj imam tvojega tarnanja.
- Ne porivaj me. Saj grem. - Daj, daj.
To je to.
- Daj, smrdiš! Daj, ljubica. - Strah me je.
Po bruhanju smrdiš. Pojdi.
Ne skrbi, v redu boš.
- Prav, grem. - Skoči in zaplavaj kot delfin.
- Daj. - Prav.
- Ob tebi sva. - Skoči!
- Oče! - Počakaj, pusti jo da gre.
- Daj, draga. - Saj grem.
- To ni prvič. - Daj.
- Štej mi. - Ena, dve, tri.
Tako!
To je to.
Tako?
Konstantinos, utopil me boš!
Misliš, da sva zamudila?
Koliko je ura?
- Ne vem. Nimava mobijev. - Ja.
Zakaj to delava? Neumnost.
- Misliš, da sva zamudila? - Ne sprašuj me spet.
Tam je neka ženska.
Verjetno tudi ona čaka.
Je postaja tam in ne tu?
Prav.
Oprostite.
Gospa, vas lahko nekaj vprašam?
- Kako lepa obleka. - Hvala. Ti je všeč?
- Zelo. - Hvala.
In lepo se vam poda.
- Oprostite. - Zelo lepo.
Veliko takih oblek imam. Obožujem jih.
Imate tudi kaj, kar bi pristajalo meni?
Tebi? Ne vem. Imam? Mogoče.
Bom videla.
Pravijo, da mi modra in zelena lepo pristojita.
Tako, da veste.
Zagotovo imam modro in zeleno. Ne vem, če ju imam s sabo.
Oprostite, pozabil sem vas vprašati, kar sem hotel.
- Je to postaja? - Postaja?
Ne vem, nimam pojma.
- Ne čakate avtobusa? - Čakam?
Ne vem, kaj čakam. Ne vem, kaj se pripravlja name.
- Danes ni avtobusa. - Ne?
- Kaj se je zgodilo? Sva ga zamudila? - Voznik je zbolel.
Menda je včeraj nekaj pojedel.
Bolan je, zato danes ni avtobusa.
Kako bova šla pa zdaj po nakupih?
- Imajo tukaj taksi? - Kaj boš s taksijem?
Samo po tej cesti greš.
- Za taksi nimava denarja. - Tako je.
To ni nič. 15 minut peš.
Jaz grem vsak dan. Ne hodim z avtobusom.
Hodim. Mlada sta.
Potem pa pojdiva.
Še pozdravil nisi.
- Adijo. - Adijo.
Poletje je tu,
morje je tako modro.
Pesek, valovi
in jaz te bom ljubila.
Poletje je in ti si z mano,
na peščeni plaži.
Poletje je in v tvojem sem objemu. Ljubim te.
Se bova razšla Ko veter in dež bosta prišla?
Poletje spet bo v naših dušah in srcih.
Postarala si se.
O čem govoriš? Kaj pa blebetaš?
Stara si in zgubana.
Tako je z ljudmi. Starajo se. -Jaz se ne.
Tudi ti si se postaral. Nisi več mlad.
Nasprotno. Zelo mlad sem.
- Zagotovo si star več kot 60. - Misliš, 50.
Pajade. Jaz bom čez kakšno leto 50.
- Samo 50? - Dovolj.
Dovolj je.
Te lahko objamem?
- Objameš? - Ja, te lahko objamem?
Dovolj si me objemala.
Prav, kakor hočeš.
- Si prišel z barko? Kje bivaš? - Kaj te briga?
U, nevaren si. Se lahko sploh pogovarjava?
- Jaz? Nevaren? -Isti si. - Je to slabo? -In zafrkavaš.
- Zakaj bi se spremenil? - Kaj?
Zakaj bi se moral spremeniti?
Naj se ne bi spremenili?
- Če smo popolni, ne. - Nihče ni popoln.
- Jaz sem popoln. - Nisi.
- Si se ti? - Nihče ni. Kaj?
Si se ti spremenila? Ne slišiš. Najbrž zato, ker si stara.
Molči!
Ja, rada mislim, da sem se spremenila na bolje.
Povedal mi boš. Pozneje.
- Kdaj? Pozneje ne obstaja. - Kako to misliš?
Prihodnosti ne jemlji samoumevno.
Bova sedla?
- Ne morem, delo imam. - Nisi na dopustu?
Kaj to pomeni? Misliš, da serjem denar?
Se hecaš? Nisva rekla, da bova to uredila?
- Ne jemlji tega za samoumevno. - Kako to misliš?
Bi ti morala kaj dokazati?
Zate nimam časa. Po črve grem.
- Kakšne črve, si nor? - Ogromne črve.
- Fuj! - Fuj, pravi.
- Rada si imela ribe. - So za ribolov?
Kako naj lovim ribe brez črvov?
Zato nimaš časa?
Te nič ne briga.
- So ti črvi živi? - Živi in zdravi.
- Tisti črvi, ki jih poznaš. - Kaj?
- Črvi, ki jih dobro poznaš. - Kaj pa jaz vem o črvih?
Seveda veš. Te črve dobro poznaš.
- Črvi! - Fuj!
- Rečejo jim kikiriki črvi. - Kaj, fuj?
Kirikiriki imam rada, črvi se mi pa gabijo. -Kikiriki črvi ali štrcarji.
- Imajo dve imeni? - Ja.
Predstavljaj si, da si črv, rečejo ti kikiriki, zgledaš pa kot lulček.
- Ali mama. - Mama z lulčkom.
O čem govoriš? Ne razumem.
Tukaj me boš pustil zaradi črvov. Misliš, da sem neumna?
Kaj pa drugega?
Je tak odnos v redu?
Prava se oglaša.
Kaj je?
A sploh nisi odrasel?
- Ti me učiš o odraščanju? - Se bi rad prepiral?
- Daj, povej. - Kaj naj rečem?
Tukaj, sredi ceste, po vseh teh letih?
Pojdiva nekam na kavo!
Nimava se kaj pogovarjati in piti.
Samo povej kdaj bi ju rada videla.
- Se zafrkavaš? - Zakaj?
Rekel si, naj stvari ne jemljem za samoumevne, zdaj pa takole.
Odloči se. Zakaj si me pripeljal, da me mučiš in spravljaš ob živce?
- Prav, ti se odloči. - Si čisto izprijen?
- Daj, povej. - Kaj? Ne vem.
Tega si nisem tako predstavljala.
Si to želita onadva? Kje pa sta?
Ne morem. Ob živce me spravljaš. Ne predstavljam si.
Prav.
- Si jima povedal, da sem tu? - Kaj te briga?
Nisi jima povedal, kaj? Ne vesta?
Kaj te briga, kaj jaz delam in kaj komu rečem?
Kako veš, da me bosta hotela videti?
- Ni važno, kaj hočeta. - Ti je vseeno? -Vem, kaj hočeta.
Ti mi boš povedala, kaj hočeta moja otroka?
No, povej. Nimam veliko časa.
Ne boš. Prav.
Nočem, da je tako. Zdaj sem jezna.
- Prav, če nočeš, adijo. - Počakaj, da premislim.
- Daj, povej! - Minuto mi daj, da premislim.
To ni lahka odločitev.
Morala bi se že odločiti. Kaj čakaš?
Si znorel?
Preveč siliš!
Ne vem. Jutri popoldne?
Mene sprašuješ?
Ob pamet me spravljaš. Kaj hočeš, da ti rečem?
Na živce mi greš! Razjezil si me!
- Trepalnice ti bom populila! - Umiri se.
Čisto me zmedeš, potem pa mi rečeš, naj se umirim.
Prav, potem pa jutri popoldne.
Potrudila se bom priti.
Sicer nikoli več ne boš videla ne mene ne otrok. Jasno?
- Je to vse, kar boš rekel? - Ja. Adijo. Jutri, tukaj.
- Tukaj se dobimo? - Ja.
Pravzaprav sem pozabil.
- Imaš prenosnik? - Ja.
- Vzemi tole in... - Kaj je to?
Poglej... -Sta to onadva? Na posnetku?
- In če boš pridna... - Spet on.
Če boš pridna, ju boš spoznala v živo.
Smilijo se mi.
Elsa, sonce zahaja. Ribe bodo šle spat.
Poglej, če lahko kaj uloviva.
Konstantinos! Pridi sem. Vsi pomagamo.
- Nočem. - Nimaš rok?
Niti slučajno.
Če ne boš narezal črvov lulčkov, ne bo rib.
Takih lulčkov ne lovim.
Zakaj gledaš vabo? Vrzi jo.
Elsa? Vrzi črva. Kaj gledaš?
Vesela sem, da sem te videla. Anna.
- Fuj. - Nareži ga in molči.
Sicer danes ne bo kosila.
- Ne morem. - Nareži, poba!
O bog. Ne morem.
- Mislim, da je zagrabila. - Povleci jo.
- Pomagaj mi. Ne vem, kako. - Samo primi in povleci.
- Ne, daj ti. Ne znam. - Nič ne bomo imeli za jesti.
Oče! Pobegnila bo!
Preprosto je. Samo povleci.
Ne tako. Počasi. Počasi, dekle, počasi.
- Daj, pokazal ti bom. - Prav, vzemi.
Vidiš? Takole. Počasi.
Pri ribolovu moraš imeti mirne gibe. Ne tako kot ti.
Ribice ne smejo vedeti, da si jih ujela.
Sicer bodo pregriznile vabo in odplavale. Daj.
Tako kot sem ti pokazal. Povleci. Tako.
- Povleci, povleci! - Saj vlečem.
- Povleci! - Saj vlečem!
- Tukaj je. - Bravo, Elsa, ribičarka.
- Tukaj je. - Povleci jo, da jo pojemo.
To bomo jedli?
- Kaj pa? Krokodila? - Ni dovolj za vse.
- Jo vržem nazaj? - Si nora? Hrane ne boš metala proč.
Živa je. O kakšni hrani govoriš?
Mrtva je.
- Kaj? - Ujela si mrtvo ribo.
- Kaj pa govoriš? - Ja, mrtvo ribo si ujela.
Tega še nisem videl. Mrtva je.
Kaj sem ti rekel?
Ja. Do konca si jo ubila.
- Jaz? - Ja. Ubila si jo predčasno.
- Izvleci trnek. - Ne morem. Ti ga daj. Mrtva je.
Mrtva je. Sem jo prinesi.
Njen majhen srček ni zdržal toliko vlečenja in je poginila.
- Revica. - Ja.
Dobro jutro!
Večji zamah rabiš.
- Ne boš se poškodovala. - Kot Roquefort?
- V redu boš. - Lažeš, zato da bi to naredila?
Pojejva nekaj iz tradicionalne kuhinje otoka Lefkada.
- Sva na zgodovinskem... - Igrišču.
O bog.
- Povej nam kaj o njih. - Taki so otroci iz soseščine.
Niso mladi. Ko se rodijo, imajo 50 let.
Zdaj razumem, kaj misliš.
Njihova normalna starost je dve leti.
Na posnetku zgledaš vrhunsko.
Posneti morava glasbeni video.
- Midva bova pa pela. - Aha.
- Hlačke! - Ne, niso hlačke.
Vzemi jih in greva.
Hudo.
Poglej prasičko malo.
- Škoda črva lulčka. - Res je ne bi jedel.
Mislim samo na to, kako sem zaspan.
Kako bomo spali?
Jaz bom spredaj.
Spredaj?
Zadaj niti slučajno. -Tvoje želje se zelo razlikujejo od realnosti.
Konstantinos, ne morem. Klavstrofobija me zagrabi.
Prav. Pogovorimo se.
Te nisem včeraj prosil, da bom spal spredaj, ti pa si privolila?
- Nisem. - A, prav. Nakladaš.
Ti nisem včeraj rekel, da hočem spati spredaj, ti pa si rekla "seveda"?
Rekla sem "seveda"? Se zafrkavaš?
- To, kar se greš zdaj... - Pozabljaš, kaj delaš.
Kakšen bednež.
- Res? Lažem? - Rekla sem "seveda"?
- Tako je bilo? - Draga.
- Niti slučajno ne boš spal spredaj. - Postelja zadaj je premajhna.
- Briga me. - Kaj?
Nisem kriva, da imam tako klavstrofobijo.
- Kdaj si postala klavstrofobična? - Majhna sem.
Imaš zdravniško potrdilo, da si klavstrofobična?
Ga rabim?
- To prvič slišim. - Oče!
Toliko let te poznam in nikoli ti ni bilo nič.
- Od kod pa zdaj? - Spredaj bom spal in pika.
- Draga, ne. - Oče, reci mu!
- Ni govora. - Klavstrofobijo imam!
Konsantinos, ne bodi taka mevža. Daj.
Srečo imata, da imata posteljo.
Res? Tudi na stranišču bi lahko spal.
Veš, kje sem spal, ko sem bil majhen in delal? Dovolj.
- Jej, da se ti ne ohladi. - Ti jej.
Umirita se, sicer vaju ne bom več vzel na jadranje.
Pozabita na jadrnico in počitnice z očetom.
Nama grozi?
Tako, torej? Slabo se imata.
Prav.
Ne, oče, super nama je. Testenine so odlične.
Jebi ga.
Jaz, ribič, jem špagete.
Ti imaš tudi ribo. Midva pa samo špagete.
Daj, sine. Na.
- Pojej malo ribe. - Ne, hvala.
Zakaj pa se potem pritožuješ? Daj.
- Odpri usta. - Ne. Pojej, pojej.
- Se greva letalo? - Pusti ga, ne bo.
Kurba.
Bitango.
Cipa.
Mrtvo te bodo našli. Slišiš, kurba?
Konstantin, poslušaj.
Slišiš to? Pretegujem se. Zame je ravno pravšnja.
Bravo, prekleta prasica.
- Tako je. - Daj, spi.
To je tvoj zadnji dan, cipa.
Umrla boš. Rad te imam.
Jaz pa tebe.
Rad te imam, mala.
Lahko klavstrofobično noč ti želim.
Prekleta cipa.
- Živjo. - Živjo.
Kako ti je ime?
Dober dan!
Si Nemka?
Si sama tukaj?
To je lepa igra.
Kako lepa... Kako se reče?
- Igrača. - Igrača.
Kako ti je ime?
Kako?
Ioli? Lepo!
Lepo ime.
Koliko si stara?
Pet?
Ne delaj tega.
Ne, ne, ne!
Ne, Ioli!
- Ne, ljubica. - Se smeješ?
Nesramno.
- Ne vidi se tja. - Ne.
Ni ena od gospa, ki sedijo tam?
- Ne. - Prav.
- Kaj se dogaja? - Ne vem.
Poslušaj.
- Vidiš kje svojo mamo? - Ne.
Ne?
- Kaj bi rada? - Rada bi ju spravila narazen.
Stopi sem.
Dobro. Zdaj pa ju obuj.
Bravo.
Po navadi vzamem sladoled
s čokoladnim prelivom in koščki piškotov, vendar ga ne vidim.
- Vzemi drugega. - Ne, hočem tistega, ki ga imam rada.
- Vzemi tega in konec! - Ne, tega imam rada. Katerega boš ti?
Kaj naj naredimo?
Ne jezi me.
Vzamem raketo ali tega s piškoti?
- Zdaj me to sprašuješ? - Kaj bi rad?
Misliš, da je zdaj čas za to?
Kaj ti je?
Kaj je?
Ne vem.
Kako, ne veš?
Ne vem.
Kam si šla? Na sprehod?
Ti je bilo dolgčas z nama, pa si se šla sprehodit?
- Daj, da te objamem. - Mami me ne more nositi.
Mami ne more, ampak jaz sem močnejša od mame.
- Živjo, jaz sem Konstantinos. - Živjo, me veseli.
Tukaj sva jo našla. Sedela je in naju gledala.
Si šla sama na plažo?
Si hotela v morje? Si se hotela sončiti?
- Midva sva z jadrnice. - Aha, razumem.
Jadrnica je očetova, ne najina. -Lepo.
Mi o volku...
- Vajin oče? - Ja, tisti na gumenjaku.
Vesla, ker noče zapravljati za bencin.
Ioli, si videla gospoda v čolnu?
To je njun oče. Vidiš, kako vesla?
- Jezen je. - Jezen?
Vedno je zaradi nečesa jezen.
Kaj pravi?
Da se bo čez dve uri vrnil.
- Očitno je zelo srečen človek. - Ja, zelo srečen.
Oče je prijazen.
Jebenti.
Vzemi vrečko.
Bodo danes ribe ali spet testenine?
- Pusti me. - Samo hecam se.
- Pojdi v čoln in molči. - Kam?
- Daj! - Oče, poln je vode.
- Pušča. - Pušča?
- Bomo potonili? - Menda se ni preluknjal. Ne vem.
Daj, skoči noter.
Moj oče!
Oče ribič.
Ribiči imajo radi ribe. Ne jedo samo testenin.
Vode nismo vzeli? Prav. Jebiga.
Daisy.
Reagira.
- Ugasni luči. - Kaj je, ljubezen?
- Odpri usta. - Ni lačna.
Uživajta na dopustu.
Proč z nohti.
Prinesita špecerijo, da se ne pokvari.
- Sadje? - Ne bom se ponavljal.
- Odhajaš? - Ja, zakaj?
Kam pa?
- Po vabo. - Lažeš.
Še več vabe?
- Kaj bi rad? - Nič, samo vprašam.
- Stran z nohti! - Je še živa?
Tečen je.
Na, primi.
- Si nekaj slišala? - Kaj?
- Si nekaj slišala? - Ne.
Jaz nekaj slišim.
Živjo! Pridita sem!
- Kako? - Najin oče vaju bo pripeljal.
Kako? Bosta čakali, da se vrne?
Najin oče vaju bo pripeljal sem!
- Ne more. Ga bosta čakali? - Ja.
- Živjo! Pridita jutri! - Prav!
Oče vaju bo pripeljal, prav?
Velja!
Odkrila sem trik.
- Glej. - Oči mi speri.
Stisni tisto vrečko.
Stisni jo.
Daj.
- Izvolite, gospodična. - Hvala.
Greš najprej ti ali jaz?
Povej.
V redu? Še kaj?
- Hvala lepa. - Živjo, oče.
Dober ulov!
- Kaj je? - Misliš resno?
Si znorela? To namenoma počneš?
Kaj sem naredila?
- Stara je. - Ona je stara dama.
- Majhna babica. - Velika babica.
Od otroštva jo imava. Običajno zrastejo, ona pa je pritlikavka.
Daisy ne raste. Vedno bo kot mladiček.
Živjo, Daisy.
Zelo je simpatična.
Velika punca.
- Oče? - To je bilo zelo zlobno.
- Kdo je oče? - On vaju je pripeljal.
G. Babis, ki naju je pripeljal s čolnom.
- Ji je vroče? - Ja.
Ampak Daisy je najboljša želva v pokoju.
- Koliko je stara? - Toliko kot midva.
- Tole? - Ne, hobotnica.
- Kje? - V nosu.
- Hočeš, da sem grd. - Ne, daj mi malo.
- Ne bo dolgo. - Ti je všeč?
- Ja, všeč mi je. - Sem zdaj lep? -Njo glej.
Zamašen nos imam!
Pusti tako, lepo je.
Prav. Naj bo.
Ta roka je bolje izpadla.
Z druge odstraniva lak in ponoviva?
- Ne. - Ne?
Boš tudi sebi nalakirala nohte?
- Konstantinu. - Boš?
- Ne, ne bom. - Ne, tebi.
- Mogoče. - Ne premikaj se, Ioli.
- Skupaj bova. - Daj, zdaj bom tebi.
Ne bom. Ubil me bo.
- Umiri se, stari. - Drugič.
Oče ti ne bo nič naredil.
Populil mi bo en prst za drugim.
Zdaj pa pihaj.
Obrni.
- On je na vrsti. - Počakaj, da se posušijo.
Mu jih boš ti nalakirala?
Pozneje, ko bo pri volji. Ne bomo ga silili.
Zdaj.
Super.
- Še drugo roko? - Ja.
Počakaj malo. Pihaj, da se posuši.
Dobro izgledaš.
- Preveč laka si uporabila. - Kaj si mu naredila, Ioli?
Enega sem predrla!
Poglej, koliko jih je!
Na obalo letijo.
Veter jih nosi.
Ti gredo v obraz?
To bi počela notri.
Potem ne bodo šli v nebo.
Ti pa letijo v nebo.
Jo vidiš?
Ja, tam je! Vsi trnke tja!
Jebi se, kreten.
Jebenti, prekleti prasec!
Jebi se.
Jebiga. Tri, stari.
Tri, mater vola. Si morala vzeti vse tri?
Jebi se.
- Me je opekla? - Ja.
- Se lahko popraskam? - Ja.
- Prask, prask, prask. - Rdeče je.
- Ne dosežem. - Tukaj je.
- Popraskaj me. - Še.
Rdeče je.
Kaj je za večerjo?
Pozneje se bova pogovorila.
Si pripravljen?
- Si notri pospravil? - Ja.
Bravo, Konstantinos.
Zdaj pa se spočij.
Vidiš kakšne imaš nohte, če delaš?
Ko pa jih lakiraš...
- Tako je bolje, a ne? - Lahko sedem?
Seveda. Kdo sem, da bi ti branil?
- Si si odstranil lak za nohte? - Ja, ni mi bil všeč.
Zakaj? Lep si bil.
- Res? - Seveda, dragi.
- Kdaj si si ga odstranil? - Včeraj.
Kako?
Olupil sem ga.
Zakaj?
- Lak si pustila na jadrnici. - Ni važno, obdrži ga.
- Pozneje pridi, pa ti ga bom dal. - Ne, obdrži ga. Veliko jih imam.
Prav, hvala.
Sta prvič tukaj?
Ne.
Sem sva kot otroka prihajala z mamo in očetom.
- Lepo. Ste jadrali? - Ja.
Neumnost. Ko smo začeli hoditi na jadrnico, sva bila že starejša.
- Mame ni bilo več. - Res? Kam pa je šla?
Zapustila naju je.
- Po cigarete je šla. - O, simpatično.
V redu je. To sva že prebolela.
- Kako lahko nekaj takega preboliš? - Lahko.
Prav zares.
- Mojo mamo so cigarete uničile. - Kaj?
- Res? Je umrla? - Ja, ampak ko sem bila zelo majhna.
Mlajša od Ioli.
Dobro.
Nisem se zavedala. Mislila sem, da je izginila.
Da je pobegnila? Tako kot najina?
Ne, preprosto nisem vedela, kaj je smrt.
Mislila sem, da so sestre v bolnišnici našle njeno posteljo prazno.
Mislila sem, da ko umreš, samo izgineš.
Dobro.
- Kaj je to? - Noro, a ne?
To je zlomljena školjka.
Kraljevska školjka.
- Še en kamen sem našla. - Pokaži. Kakšne barve je?
- Bele. - Bele.
In ta je zelen.
Svetlo zelen, ne zelen. Redek je. Tako kot modri.
- Ples mesečevega kamna. - Ioli!
Odplesati ga moramo.
S tabo ga ne bom.
Prav, midva ga bova. Ti pa naju posnemaj, če hočeš.
Če nočeš, pa samo sedi in naju glej.
Ena, dve, tri.
Ime mi je Ioli. Moja mama je balerina. Ona je najboljša plesalka na svetu.
Moja mama je balerina. Ime mi je Ioli. Moja mama pleše.
Ona je najboljša plesalka.
Kaj bomo danes jedli, če ne bo rakov?
- Še jih odprimo. - Zakaj?
Vroče mi je.
Tega ne bi smel jesti, vendar ves dan nisem jedel.
Koliko je ura?
Zakaj očeta še ni? Ga lahko pokličeš?
Oče?
Nisi šel lovit rib?
Zakaj včeraj nisi prišel, da bi gledali tekme gliserjev?
Si pozabil na naju?
Čakala sva te.
Oče?
Gremo danes?
Glava me boli.
Imaš sončarico?
Ja.
In morje me je izčrpalo.
V zvezde. V morje.
Končno. Kje se skrivajo ribe?
Ogromno morje, v njem pa ni niti ene ribe.
Samo valovi. Morje in sol.
Sol.
Posuši se in pusti srbečico po telesu in v umu.
Ribe sem šel lovit.
In slišal sem samo
cvrčanje čričkov.
- Neverjetno, da ne grizejo. - Ne grizejo.
- Kako to? - Ne vem, kaj naj naredim?
Velik ribič si, kako to, da ničesar ne uloviš?
Ne vem.
Včasih si prinašal polna vedra rib.
Kaj bi rada? Mi utiraš sol na rano?
Ne, samo povem. Dober ribič si bil. Si se dovolj potrudil?
Toliko dni, vsako jutro ob zori, na čoln.
Na morju lovim ribe.
Pričakuješ, da bodo.
Vendar sem videl samo morje in oblake. Rib pa nikjer.
Samo črički.
Ribe so se razbežale.
Skrile so se globoko v morje.
Žal mi je, dragi.
Več ur sem jih preklinjal. Nobena se ni pustila ujeti.
Dragi, srce me boli.
Nobena ni hotela mojega črva - lulčka.
Sovražim jih.
Ne govori tega.
Močno jih sovražim.
Ribe od nekdaj rad loviš.
Sovražim ribe.
Njihove prazne oči. Luske. Plavuti.
Trikotne repe. Škrge in trebuhe.
Smrdljivo drobovino.
Kot da ne obstajajo več. Kot da me ne marajo.
Kot da sem zanje neviden. In grd.
Žal mi jih je in bojim se jih.
Rib se bojim. Si kdaj videla, da se moški boji rib?
Ne bojiš se jih. Obožuješ jih in hočeš njihovo pozornost.
Ampak zdaj je nimaš.
Zelo jih imaš rad, one pa tebe.
Ampak tega nočeš pokazati.
Ne. Zame ni ničesar več.
To tajiš, da ne bi izpadel mehek,
da se ne bi videlo, da ti je mar in da imaš rad. Trmast si.
Nočem živeti v svetu, v katerem ni več rib.
V morju je še veliko rib.
Nisi slišala, kaj ti govorim?
Seveda sem. Ti ne poslušaš. Jaz poslušam.
Pogrešajo te. Mislim, da te hočejo videti.
Vprašaj jih. Če bodo za, pridem.
Ampak ne sem.
Na kakšen srečen kraj. Poleti. Tja, kjer sva nekoč preživljala počitnice.
- Ni več časa. - Oprosti, če te vznemirjam.
Samo poleti je možno.
Poletje nas je pogoltnilo.
Poletje nas je goltalo.
Mislim, da smo tistega popoldneva ulovili zadnjo ribo na svetu.
Si pogledal drugod?
Drugod?
Drugod.
Gor. V vesolje.
V zvezde.
Med zvezde bom šel lovit.
Tja so se skrile jebene ribe.
Oprostite.
Oprostite. Zdravo.
- Je vse v redu? - Ja, zakaj?
- Bi kaj radi? - Kaj?
Že dolgo strmite v mojo ženo.
Mogoče bi kaj radi, pa vam jaz lahko pomagam.
Ne, ne strmim v vašo ženo.
Podvodno puško gledam, tam pod drevesom.
- Je vaša? - Ja, moja je.
- Z vodno puško lovite? - Od otroštva. To je moja obsesija.
Prinesel vam jo bom.
Poglejte.
- Noro, kaj? - Je dobra?
Seveda. Nora je.
- Jaz lovim na vabo. - Dajte no.
- Morda bom poskusil s harpuno. - Lepo!
- Jaz sem Dimitris, pa ti? - Babis.
- Me veseli. -Enako. Od kod si? - Iz Livadie. -Tam živiš?
Ja. Tam koga poznaš?
- So to klapavice? - Ja, klapavice imam.
Ni rib?
Same ribe, stari. Včasih grem na klapavice.
Si ulovil še kaj?
Seveda. Zjutraj sem ujel nekaj velikih rib.
- Res? Velikih? - Orade, leščurje.
Blagor tebi.
Kaj delaš tukaj? Si spoznal g. Babisa?
Ga poznaš? -Seveda. Imam na obrazu čokolado?
Pridi, pujsek moj.
- Vedno imaš nekaj okoli ust. - Moj oče.
- Aha. In tvoja mama? - Mačeha, ja.
- Aja, mačeha. - Tista na brisači.
- Ja, vidim. - Od kod se poznata?
G. Babis z otrokoma letuje na jadrnici.
- Na drugi plaži sta. - V Neoriou, tam.
Njegova otroka sta našla Ioli.
- Res? Tvoja otroka? - Kaj sta naredila?
Svet je majhen.
Jaz pa se sprašujem, zakaj ta perverznež gleda mojo ženo.
- Pojma nimam, kaj sta naredila. - Vam nista povedala? -Ne.
Zadnjič smo za nekaj ur izgubili mojo sestrico.
Obrneš se, pa je ni.
Vaša otroka sta jo našla in jo čuvala.
- To sem slišal šele pozneje. - Tako smo se spoznali.
- Vendar je vse v redu. - Nisem vedel.
Zdaj sem vesel.
Končno sem spoznal ribiča, pa sem že ves mesec tukaj.
In še tvoja otroka in Ioli. Kdove, kje bi končala.
- Na meji! - Je Ioli tvoja sestrica?
- Ja, moja polsestra. - Aha.
Če bi me vprašal, bi prisegel, da si ji mati.
Niti slučajno.
Si ti najbolj odgovorna v družini?
Je barka dovolj velika?
Je dovolj prostora za vse vas?
- Pridi, pa ti bom pokazal. - Prav. Pridem.
Pridi, ko boš nehal loviti. Pripravil ti bom večerjo.
- Velja. - Greva.
Večerjo boš pripravil? Daj.
- Ribe bom spekel. Jih imaš rad? - Ja. -Obožuje jih.
Ti? -Ja, vendar nisem preveč nora nanje.
Ioli jih sovraži.
- Škoda. - Odlično jih pripravim.
- Jaz tudi. - Ne, moje so fantastične.
Stari, že zdaj se mi cedijo sline. Tega ne morem zavrniti.
- Si jo danes ujel? - Ste končno nekaj ulovili?
Ja.
- Tudi ta gospod lovi ribe. - Ja, skupaj jih bova lovila.
Prav. Kopat se grem.
Prav, dekle. Pazi nase.
Stari, čestitam ti za pogum.
Zakaj? -Ribolov zahteva veliko potrpežljivosti.
Zagotovo si zelo potrpežljiv.
Potrebuješ potrpežljivost in srečo.
Jaz nisem potrpežljiv. Imam pa rad pustolovščino.
Potopim se med morska bitja...
Ko zagledam nekaj, kar mi je všeč, mi to ne more pobegniti.
- To prebodem, pripravim, pa je. - Genialno.
- Razumeš me, a ne? - Seveda.
S tem sem obseden. Ni mi pomoči. To mi pomeni vse.
Na to mislim noč in dan. Ribe lovim tudi pozimi.
- Odlično, Dimitris. - Ja, Babis. Veselilo me je, stari.
- Tudi mene. - No, se vidiva.
Velja. Z malce potrpežljivosti in sreče ter pravo vabo
lahko ujameš vsako ribo. Ne samo tiste, ki jo imaš pred nosom.
Katero vabo pa uporabljaš?
Ribe sem šel lovit.
Slišal sem samo čričke.
Črički ne pojejo, ampak crvčijo.
Kričijo na vročino, naj neha.
Črički, poletna simfonija narave.
Poletna norija.
Povsod so črički in vroče je.
Vroče.
Vroče...
Poletje.
To je prav lepo.
- Dimitris. - Elsa. Me veseli.
- Živjo. Konstantinos. - Me veseli.
- Najlepša hvala za Ioli. - Ni za kaj.
- Živjo. - Živjo, kako ste?
- Se me spomnite? - Seveda.
- S plaže. - Ste vi Iolina mama?
Osupljivo. Ni vam podobna. Plavolasa je, oči pa ima...
- Ni vam podobna. - Morda malo.
- Na barki je zelo vroče. - Globoko je bilo. -Gori. -V peklu.
- Kot da mi trgajo kožo. - Modro.
- Rdeče. Opeklina tretje stopnje. - Ozrem se in ne vidim.
V ušesih mi zvoni.
- Plavanje v temnem, divjem morju. - Slan kot sled.
- In prepoten, v roki držim steklenico. - Utrip 120, utapljam se v krvi.
- Režem vabo in jo nataknem. - Nekaj je čudno. Naj grem, se vrnem?
Pripravim trnek in - pljusk! Kako naj ženi in otrokom pogledam v oči?
Globoko v temi. Riba, ki bo ugriznila.
Rečem, ne, stari! Ne bom odnehal. Globlje grem!
Nabrusil sem trnek in nanj nataknil vabo.
Globlje. Jaz sam, moja osamljenost in tema.
- Utež trči ob dno. - Presenečenje, nisem sam.
- Naredi svoje, vaba. - Moja najljubša riba.
- Čakal bom. - Iglica.
Čakal bom, dokler te ne ulovim.
Jebena riba, tokrat mi ne boš ušla.
Prvič ugrizne. Dober večer.
Drugič. Prav. Začenjam uživati. Tretjič rečem, imam te.
Čutim ribo. Pleše okoli mene, jaz pa okoli nje.
Čeljusti ima na trnku. Štejem njene zobe.
Ugriznila boš, ji rečem. Ne boš odšla z vabo.
Pogoltnila boš mojega lulčka.
Čakam. In čakam.
- Znorela je! Vleče! - Zver je. Jahte!
Roke. Britvica!
- Vzemi me! - Od tam me grabi.
- Tvoj sem. - Raztrgati me hoče.
- Steklenica v zobeh. - Borim se z zverjo.
Medtem ko se zafrkavam z vratom...
In me vleče...
Si nataknem usnjene rokavice in spet sem v igri.
Odvratna zver se brani, jaz pa imam prerezano mečno mišico.
Naslanjam se na ograjo.
- Zmanjkuje mi sape. - Vlečem z nogami, hrbtom, rokami.
Z nogami, hrbtom, rokami...
In potem se mi utrga. Rečem, "Ne, brez zraka boš ostal!"
Dvakrat potegnem in jo izpustim. Tako se riba izčrpa.
Potegni dvakrat, potem pa spusti.
Kot nor jo udarjam po škrgah, da bi me izpustila. Tukaj imaš!
Rešim se je in plavam na površje.
En vdih. Še en vdih.
Pljuča si napolnim s pogumom in se potopim do bitja!
Med oči, jebena riba! Vzamem nož in začnem...
Pa imaš ribo na moji barki. -Narezal te bom in vrgel v zamrzovalnik.
- Na, še eno. - Oči ti bom izdolbel.
Dve ribi z eno vabo. Ne hecam se.
Veliki ribi. Sedita ob meni in me gledata s tistimi očmi...
Grem. Izčrpan.
Meso mi visi, komaj stojim.
Ampak v roki imam ribo. 120 kg težko zver.
Vsa plaža me spodbuja.
Punce v tangicah se tepejo, katera se bo fotografirala z mano.
In potem se zgrudim. Veliko krvi se izgubil.
Naslednje jutro sem se zbudil v sobi, polni rož in klicev punc.
Tako sem spoznal Anno. Mi nisi dala svoje številke?
Siddhartha v kombinaciji z Moby Dickom.
Moby Dick z dvema oradama in nekaj leščurji.
Oče?
Pravijo, da je ribolov s podvodno puško za mevže.
Potapljam se v globino. Videl sem morene, sabljarke in jegulje.
Z ogromnimi usti in zobmi. Slišiš, kaj ti govorim?
- Zgodbo o iglici. - Zakaj se smeješ?
- Resno. - Čemu se smeješ?
Neumnosti? Lažje...
Kaj imamo tukaj?
Kaj je, Babis? Kje si dobil škampe? Si jih ujel?
- Kakšne škampe? - Misliš, da sem nor?
Ta škamp tukaj. Babis, si slep?
RIBARNICA
Elsa.
Lahko govoriva o tem, kar se je zgodilo, ali je to prepovedana tema?
Kaj misliš, da se je zgodilo?
Ne vem.
Pa ti?
Časa ni.
Tu je samo poletje. Poletje naj se pogoltnilo.
Poletje nas je pogoltnilo.
Ljubezen moja, žal mi je.
- Če ji govorite, posluša. - Vem.
Ste jo kdaj imeli?
Pred mnogimi leti.
Tako je lepa.
Zelo je lepa.
Se lahko pridružim?
Naju boš tudi ti zapustila? Kam pa greš?
Ne vem.
Oprosti, ker puščam samega.
- Lepo je. - Ti je všeč?
- Lep si v njej. - Poda se k tvoji majici.
Lepo se ujema s tvojo poltjo.
Ta barva bi bila lahko grozna.
Zelo prostaška. Vendar je lepa.
- Ja. Tudi meni je všeč. - Ja.
Lepo.
Greš tudi ti s to barko?
- Kdaj? - Zdaj. Koliko je ura?
Družbo boš imela.
O čem razmišljaš?
Poznam te.
Veš...
- Rad bi jo spoznal. - Sem vedela.
Nič posebnega. Samo na kavo bi šel.
Rad bi vedel, kdo je. Mi zameriš?
Ne.
Nisi jezna?
- Je ne sovražiš več? - Ne.
Malo.
Misliš, da ima njeno telefonsko številko?
- Oče? - Ja.
- Verjetno. - Ga boš vprašala?
Poglej...
Pravkar se je vkrcala na ladjo. Si nor?
Pojdi.
Kako? Nimam ne vozovnice ne mobija.
- Nič nimam. - Na.
Molči in vzemi.
Kaj boš pa ti, Elsa?
Ne vem, bom videla. Z avtobusom bom šla.
Kupila bom drugo vozovnico. Na, nekaj denarja.
Na vozovnici je tvoje ime. Če ga vidijo, me bodo vrgli dol.
- Ne morem iti. - Ne gledajo vozovnic.
- Kaj pa govoriš? - Pojdi!
Pojdi.
- Pojdi. - Kaj govoriš?
Pojdi.
Eno luštno dekle imelo je plavolasega fanta.
Neke noči pa nevihta potegnila ga je na dno
in barka se vrnila je sama. Brez ribiča.
Prazna, brez krmarja. Vrnila se je iz globokih voda.
Ob ugasnjeni ribiški luči v temni noči brez besed.
Uboga barka v luko je priplula.
Vsa upanja v globino so potonila
in barka vrnila se je sama. Ribiča ni več na njej.
Od takrat vsak večer na pomolu
dekle poje grenko žalostinko
in barka se vrnila je brez ribiča.
Prazna, brez krmarja. Vrnila se je iz globokih voda
ob ugasnjeni ribiški luči, v temni noči brez besed.
Uboga barka v luko je priplula,
vsa upanja v globino so potonila
in barka vrnila se je brez ribiča.
Veliko rib. Veliko rib.
Sveže ribe iz mojih sanj.
Iz
Globokih
voda...
konec zgodbe
Kako imam rad...
KYUKA PRED KONCEM POLETJA
Svojo barko.
Oblački,
malo morje.
Kako imam rad...
val,
ki se razbije v ograjo.
Majhne čričke,
ki cvrčijo.
medtem ko sedim
na peščeni plaži,
galebi letijo preko morja.
Rekli bodo, da me imajo radi.
Nočem,
da se to poletje
kdaj konča.
Nočem,
da me zapustiš.
O, sam kot petelin.
MEDIATRANSLATIONS