Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Parcz, Prusia Orientală
Noiembrie 1943
Rosa?
Bună dimineața, Herta.
Ai ajuns.
Ești bine? Cum a fost călătoria cu trenul?
Interminabilă.
Ce-ai făcut, ai luat autobuzul din gară?
Nu era.
Și cum ai ajuns până aici?
Am mers pe jos.
La un moment dat m-am rătăcit.
Din fericire, s-a oprit o căruță.
Îmi pare rău pentru mama ta.
Se odihnește lângă tatăl meu.
Te ajut cu geanta...
Mă scuzați...
Trebuie să mănânci ceva.
În oraș nu se mai găsește aproape nimic.
Sprijină-te de mine.
DEGUSTĂTOARELE
Traducerea: Denis Kent
Îți fac puțin loc.
Aici, printre lucrurile lui Gregor.
V-a scris?
Ție?
Acum o lună, când mi-a spus să vin aici.
Spunea că e mai sigur.
Știu, ai scris în scrisoarea ta.
Aici nu suntem la Berlin.
La radio se spune că, dacă toți vor munci și își vor face datoria,
Germania va rezista și va învinge.
Radioul...
Și Gregor se va întoarce acasă.
De ce au împrejmuit pădurea?
E plină de sârmă ghimpată și de soldați.
Nimeni nu trebuie să știe.
E cartierul general al Führerului nostru.
Deci nu mai e la Berlin?
E aici de doi ani.
Au distrus jumătate de pădure.
Din când în când, pleacă cu trenul.
- Iar apoi se întoarce. - Da.
Când trece, îți dai seama, ai să vezi.
Trebuie să predăm aproape toată mâncarea.
Așa e corect.
Pentru Führerul nostru.
Va trebui să-ți găsești de lucru.
Bărbații sunt pe front iar noi, femeile, trebuie să ne suflecăm mânecile.
Am muncit întotdeauna.
Aici nu e nevoie de secretare.
Ce fac aici fără tine?
De ce nu mai scrii?
Când ajungi?
Mi-ai promis.
Intră.
Rosa... au venit niște soldați.
- S-a întâmplat ceva cu Gregor? - Nu vor să spună.
Te așteaptă jos.
Îmbracă-te! Nu-i face să aștepte.
- Doamna Rosa Sauer? - Eu sunt.
Actele, vă rog.
S-a întâmplat ceva cu soțul meu?
Urmați-mă.
Unde mă duceți?
Nu vă faceți griji, dnă Sauer.
Urcați, vă rog.
Știi unde ne duc?
- Nu... - Leni, încetează.
Coborâți.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Actele?
Le aveți acolo.
Haideți, coborâți mai repede.
Heil Hitler!
Nu fiți timide.
- Sunt toate. - Bine, urmați-mă.
- Winkler... - Poftiți.
Haideți, intrați.
Așteptați aici, vă rog.
Vă puteți scoate paltoanele.
Leni Brunner.
Da?
Întoarceți-vă.
În regulă.
Sabine Gross.
Da?
Veniți, vă rog.
Brațele sus.
Heike Neumann.
Da?
- Augustine Pohler. - Eu sunt.
De ce ne consultați?
Ca să ne asigurăm că sunteți sănătoase.
Ulla Richter.
Luați loc.
Chiar putem mânca?
Desigur.
Nu vă e foame?
Haideți.
Voi vă așezați aici.
Celelalte luați loc dincolo.
Haideți.
Nu fiți timide, se răcește.
E foarte bun.
Pot să iau puțin din...
Trebuie să mâncați doar din farfuria dvs.
Vă rog să rămâneți așezată, nu aveți voie să vă ridicați.
Trebuie să așteptați.
De ce?
Eu trebuie să mă întorc la copiii mei.
Trebuie să așteptați cel puțin o oră.
O oră?
- De ce? - Pentru ce?
De ce nu ne spuneți nimic?
Într-o oră vom fi siguri că mâncarea nu e otrăvită.
Otrăvită?
Cine a pus otravă?
Eu gătesc personal pentru Fuhrer.
Nu scap niciodată mâncarea din ochi, dar...
niciodată nu poți fi sigur.
De aceea ați fost alese voi.
Femei nemțoaice tinere și sănătoase,
pentru o sarcină atât de delicată.
Mi-e frică.
Dacă simțiți că ceva nu e în regulă...
spuneți imediat.
- Și ne veți salva? - Ulla, încetează.
Va veni medicul.
Nu aveți voie să vomitați mâncarea!
Am mâncat ceea ce va mânca Fuhrer-ul.
- Totul e în regulă? - Da. Puteți să-i anunțați.
Puteți servi prânzul Fuhrer-ului.
Doamnelor...
Vă puteți ridica!
Pentru moment, ați terminat.
Ne duceți acasă?
Haideți, mișcați-vă.
Nu-i nimic.
Chiar nu ți-au spus nimic despre Gregor?
Nu.
De ce nu vrei să ne povestești nimic?
Trebuie să gustăm mâncarea Fuhrer-ului,
în caz că e otrăvită.
Cum adică...
În fiecare zi.
Prânz și cină.
Nu se poate...
Nu trebuie să faci asta!
Trebuie să pleci!
Da, dar unde? În pădure?
- Mai bine decât să moară ca șobolanii! - Ar muri de foame și de frig.
Ne plătesc.
Ne dau 200 de mărci.
Pe lună.
Haideți, mișcați-vă.
Fiecare la locul ei.
Puteți lua loc!
Trebuie să vă considerați norocoase
că mâncați asemenea delicatese.
Într-unul dintre feluri am adăugat un ingredient special.
Sunt curios să aflu ce părere aveți.
Pentru victorie.
Ce șanse sunt să fie otrăvit?
Aceleași pe care le avem...
să pierdem războiul.
Oricum riscăm să murim în fiecare zi.
Puteți începe să mâncați.
L-ați auzit pe sublocotenent.
Totul e în regulă.
V-ați descurcat bine.
V-a plăcut?
E adevărat că ești soția lui Gregor?
Da.
Îl cunoști?
Eu nu, dar Heike da.
Soțul ei a fost la școală cu el.
Acum e în Rusia.
Și Gregor.
Sunteți toate prietene?
Da, păi, suntem toate de aici.
Spune-mi ceva...
Augustine e mereu așa?
Și-a pierdut soțul în război.
A rămas singură cu Peter, fiul ei.
Se spune...
că Sabine e o fanatică.
- A Führer-ului? - Da.
În fiecare an, cu sora ei, îi trimite
o pernă brodată cu vulturi și svastici de ziua lui.
Aia de acolo e Ulla.
Face ce vrea.
Dar ea?
Elfriede?
E aici de când și-a pierdut părinții.
Locuiește la unchiul ei, părintele Arnold, pastorul bisericii noastre.
Dar tu?
De cât timp ești căsătorită?
De patru ani.
Ai copii?
Nu.
O lună mai târziu, Gregor s-a înrolat.
L-am mai văzut o singură dată.
Cum v-ați cunoscut?
Ador poveștile de dragoste.
Era șeful meu, un inginer,
iar eu una dintre secretare.
Mi-a plăcut de el imediat.
Îl priveam pe ascuns,
probabil că și-a dat seama.
M-a invitat la o cafea,
și... cam atât.
El nu știa ce să spună.
Nici eu.
Am împărțit o felie de tort cu frișcă.
În acea zi, purtam chiar rochia asta.
E superbă.
A făcut-o mama. Ca multe dintre rochiile mele.
- N-am mai văzut un astfel de model. - Lucra la o croitorie.
Am una care ți s-ar potrivi.
Serios?
O vrei?
Vrei să-mi faci cadou o rochie? Serios?
Poate îți va purta noroc și vei întâlni pe cineva.
Mulțumesc, Rosa!
Rosa îmi face cadou o rochie!
- Serios? - Da.
Ești norocoasă.
Vine de la Berlin să ne dea de pomană.
Nu ți-am dăruit-o ție.
Toate înăuntru. Cina e gata.
De ce te holbezi la mine?
Poftim?
De fiecare dată când mă întorc, te holbezi la mine.
Chiar și când ne-au luat sânge.
M-am întors pentru că nu suport să-mi văd sângele.
Pe al altora îl suporți?
Ieșiți, haideți!
Aici ne riscăm viața în fiecare zi, berlinezo.
Nu e un internat de fete, e o cazarmă.
Vezi-ți de treaba ta.
Te-a întrebat cineva ceva?
Decembrie 1943
Care e felul lui preferat de mâncare?
Cred că dulciurile.
Mai ales cele cu mere și frișcă.
Sau cu miere.
Și e înnebunit după ciocolată.
Și eu!
Nu mănâncă mult, și niciodată carne.
Toată lumea știe asta.
Și nu bea alcool.
Și nici nu fumează.
Știți de ce e vegetarian?
Pentru că iubește animalele.
Câinele lui, Biondi, e ca o fiică pentru el.
Probabil a mâncat prea multă.
Romanii au cucerit lumea mâncând cereale, fructe și legume.
A spus-o la radio.
Spuneți-ne dvs. de ce.
Führer-ul a vizitat odată un abator.
Și zgomotul cizmelor de cauciuc
care plescăiau în sângele proaspăt...
nu l-a uitat niciodată.
Iubește animalele,
dar vă tratează ca pe niște cobai.
Astăzi ne-au plătit.
Plătit!
Nu vă faceți griji, nu se va întâmpla nimic.
E doar o măsură de precauție.
Noapte bună, Gregor al meu.
La Cerkasî, mai multe atacuri ale inamicului
și încercările de a traversa Niprul au eșuat.
Soldații sovieticii au încercat în zadar
să împiedice contraatacul german în zona Kievului.
Trupele noastre au învins rezistența îndârjită a inamicului,
au intensificat atacurile de succes
și au cucerit orașe apărate cu înverșunare.
Ce scrie?
Se întoarce de Crăciun!
"Abia așteptam să-ți spun."
"Ce faci? Ce fac mama și tata?"
"Povestește-mi despre zilele tale."
"E ciudat să te știu acolo fără mine."
"Te vei obișnui cu viața la țară."
"O să vezi că-ți va plăcea."
"Faci pâine cu mama?"
"Îl ajuți pe tata în hambar?"
"Mă uit în fiecare zi la fotografia ta."
"Ținând-o în buzunar, s-a șifonat toată."
"Ești frumoasă și așa."
"Dar când mă întorc, îmi dai alta?"
"Acum te las, "
"la noapte e rândul meu de gardă, și tranșeul e plin de zăpadă."
"Am două pulovere sub uniformă."
"Mă voi gândi la tine tot timpul."
"Sunt atât de emoționat să petrec cu tine Crăciunul acolo unde am crescut."
"Abia aștept să te sărut, ore în șir."
"Roza mea, nu-ți face griji pentru mine."
"Acum, după șuieratul grenadelor, îmi dau seama unde vor cădea."
"Și aici se spune un lucru:"
"cât timp femeia ta te iubește, "
"tu, soldatule, nu vei muri."
"Te iubesc."
"Gregor."
Unde crezi că te duci cu rochia aia?
De ce?
Oriunde!
Ai grijă să nu răcești.
Când se întoarce Gregor, petrecem!
Nu te baza prea mult pe asta.
Ultima dată când s-a întors Hermann, l-au chemat înapoi după trei zile.
Las-o în pace.
E fericită, i se întoarce soțul.
Lenni, pentru tine, războiul e doar o pacoste.
Vrei să se termine ca să-ți găsești un bărbat cu care să te măriți.
Nu e adevărat.
Ești norocoasă, Rosa.
Karl nu s-a mai întors de doi ani.
Gregor de trei.
Fiți mândre de ei.
Nu e nimic rău în a-ți dori un iubit.
Ai dreptate.
În vremuri normale, poate. Când viața era normală.
Deci nu-ți poți dori un soț?
Oricum, la final rămâi tot singură.
Uite...
Doar asta mi-a rămas de la el.
Nu reușeau să i-o scoată de pe degetul înghețat.
A trebuit să i-l taie.
Ar fi cel mai frumos cadou să mâncăm toți împreună în Ajun.
Da.
Trebuie să vă cer o favoare.
Nu-i spuneți lui Gregor despre munca mea.
Vreau să-i spun eu.
Gregor...
Rosa!
Ce s-a întâmplat cu Gregor?
Rosa.
Trebuie să te ridici, te așteaptă.
Trebuie să mergi!
Nu vreau să merg.
Rosa, te rog, sunt jos, te așteaptă.
Dnă Sauer...
Trebuie să mergem!
Luați-mă pe mine.
Dnă Sauer... ridicați-vă.
Nu mai vreau să vă văd.
Puneți-i pantofii.
Nu știe ce spune, iertați-o.
Puneți-i pantofii.
Haideți!
Fiul meu e dat dispărut...
Soțul ei.
Haideți, ridicați-vă!
- Dați-i haina. - Da.
Grăbește-te.
Urcați!
Haideți, mișcați-vă. Să mergem!
Astăzi trebuie să așteptați până când sala va fi gata.
Soții azi sunt, mâine nu. Ți-am spus eu.
Las-o în pace.
Aici suntem toate fete nemăritate sau văduve.
- Credeai că ești diferită? - Du-te la dracu!
Auzi cum vorbește berlineza!
Unde i-a dispărut eleganța?
Ce faci?
Încetați! Ce faceți?
Ați înnebunit?
Terminați!
Ajunge!
Mai vreți?
Ce se întâmplă?
Încetați! Valabil și pentru tine, Winkler!
Dați-vă la o parte.
Ajutați-o să se ridice.
Stați aici.
Sauer...
Rosa, ce faci?
Stai!
Nu, Sauer, cunoașteți regulile!
Continuați să mâncați.
Toate!
Ce-i cu tine, berlinezo?
Lasă-mă în pace.
Deschide-mi.
Spun că e dat dispărut.
Dar eu știu că e mort.
Rosa, deschide ușa.
Sunt văduvă.
Augustine are dreptate.
Măcar ea are un fiu.
Voiam doar să fiu cu el.
Urăsc războiul ăsta.
Și eu.
MAI 1944
"Tot vorbind cu fotografia ta, încep să înnebunesc."
"Așa că m-am gândit să-ți scriu."
"Când te vei întoarce, vom reciti aceste rânduri împreună."
"Celelalte nu mă mai invidiază, "
"suntem toate la fel, singure, "
"fără bărbați."
Herta nu mai face pâine.
Joseph nu mai ascultă radioul după cină.
Iar eu nu mai am nicio bucurie să cânt, Gregor.
Unde ești?
Încă ești în viață, nu-i așa?
Călătorești prin zăpadă ca să te întorci la mine?
Herta e în sat.
Nu se mai găsește tutun.
În curând, va trebui să fumez frunze de varză.
"Hitler a plecat."
"Până nu se întoarce, nu trebuie să-i mănânc mâncarea otrăvită."
"Azi nu risc să mor."
"Dar nu mă simt vie."
"Se poate înceta să exiști chiar dacă ești în viață?"
Vrăjitoarea vede și când se va termina războiul?
Deci, ce-mi spui?
- Văd un bărbat. - Doamne!
Întreab-o dacă e drăguț.
Nu reușesc să văd asta.
E urât și nu vrei să-mi spui?
Cărțile nu spun totul.
Văd că va sosi curând.
Cât de curând?
Femeile nemțoaice nu fumează!
Heil Hitler!
Așa le controlați?
Iertați-ne, locotenent Ziegler.
Numele dvs?
Elfriede Kuhn.
Dați-mi-le.
Sunt doar niște cărți prostești.
Nu ni s-a spus că e interzis. Nu făceam nimic rău.
Dvs cum vă numiți?
Rosa Sauer.
De acum înainte, se face ce spun eu.
Aveți o sarcină importantă.
Nu trebuie să vă lăsați pradă slăbiciunilor.
Niciodată.
Duceți-le acasă.
Cina s-a anulat.
Am înțeles!
Pentru astăzi nu mai e nevoie de voi.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Heil Hitler!
Ați auzit? Mergeți acasă.
Haideți, veniți.
Cine e ăsta?
Unități Speciale.
Nu vă așteptați la prea multe.
Nu-ți face griji.
Ce frumos, n-am mai primit vizite de mult.
Sunt eu, Ernst!
Avem oaspeți!
Veniți.
- Bună ziua! - Bună!
Bună, sunt Rosa.
Bună ziua.
Bună.
Copiii sunt afară la joacă. Azi te-ai întors mai devreme.
Führerul ne-a dăruit o după-amiază liberă.
E chiar drăguț aici.
Da, așa și-așa...
Luați loc.
Noroc de Ernst.
Nu știu cum m-aș fi descurcat cu copiii și cu magazinul fără el.
Mă duc să aduc ceva de băut.
- Vrei o mână de ajutor? - Nu.
Odinioară, aici era de toate.
Țigările astea de unde vin?
"Femeile nemțoaice nu fumează!"
Nu-i rău, Alfride.
Semănai aproape cu el.
Ce spaimă.
- Ulla zice că e însurat. - Sărmana soție...
Poate că e diferit cu ea.
Nu seamănă puțin cu un actor?
Ți se pare mai mult fermecător decât un ticălos?
Mai bine îl lăsa în Crimeea.
- Ai fost curajoasă, Rosa. - Da.
- Eu nici măcar nu puteam să mă uit la el. - Ne-ai surprins, berlinezo.
Pentru după-amiaza noastră liberă!
- Noroc! - Noroc!
- Noroc, Ernst! - Noroc!
Dnă Sauer...
Ce faceți aici?
M-am dus la toaletă.
Toaleta nu e aici.
Spionați în biroul meu?
Vă înșelați, am auzit muzica asta și...
Deci eu mă înșel?
Mi-a amintit de Berlin.
Mergeam des la concerte.
Cântam într-un cor.
De ce nu ne cântați ceva, dnă Sauer?
Acum nu mai cânt.
Aș vrea să plec.
Bine...
Întoarceți-vă în curte cu celelalte.
Soțul ei e dat dispărut în Rusia.
În ultima vreme e foarte nervos.
Noaptea nu doarme.
Înainte nu dormea din cauza țânțarilor.
Pădurea e plină de ei.
I-au exterminat cu benzină.
Dar așa au eliminat și broaștele.
El a descoperit că fără orăcăitul lor
nu mai putea să adoarmă.
Și ce a făcut?
A ordonat să se caute broaște prin toată pădurea.
Le-au pus la loc în jurul buncărului său.
Acum doarme mai bine?
Ce ai?
Nu mă simt bine.
E ceva în neregulă?
Neumann.
E vreo problemă cu mâncarea?
Nu.
Nu?
Atunci continuă să mănânci.
Și voi la fel!
Mâncați!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Ce se întâmplă?
Cine nu vrea să mănânce?
Neumann, dle locotenent.
Care e problema?
Nicio problemă.
Atunci mâncați.
Bine, ridicați-vă.
Nu avem nevoie de o degustătoare care nu degustă.
- Vă trimit la doctorul Schulte. - Nu.
Nu e nevoie, e bine.
- Ridicați-vă! - Sunt bine...
Atunci mâncați.
O fi o gripă, au avut-o și copiii.
Acum luați și mâncați.
Continuați.
Poftă bună.
Da, au spus ieri la radio.
- Serios? - Apoi le-ai găsit?
Da, le-am găsit, din fericire.
Lucrările de fortificație trebuie să fie...
Ai încremenit?
Sauer, Pohler, mișcați-vă!
Ce făceai?
Rosa?
Te-ai întors?
Sunt sus.
Mă ajuți puțin?
Vin acum.
Trebuie să merg la baie.
Mai întâi trebuie să terminați de mâncat.
Grăbiți-vă. Soldat, însoțește-o.
Dnă Neumann.
Ce ați mâncat trebuie să rămână înăuntru. Vă amintiți, nu-i așa?
Dacă n-aș avea copii, m-aș fi aruncat deja sub un tren.
M-aș fi sinucis.
Cine e tatăl?
Nu o mai chinui, Leni.
E atât de afectuos cu Hanna și Fred...
Mă simțeam atât de singură.
Ernst?
E doar un copil!
Știu.
Cum am putut să fac una ca asta?
Când se întoarce Karl, mă omoară! Sunt sigură de asta.
Mă omoară, știu sigur.
Ce fac acum?
Ar exista o cale...
Sunteți nebune?
Se pedepsește cu moartea.
Ginecologul din Rastenburg a fost spânzurat.
Cunoști pe cineva care ar face-o?
Haideți, e deja ora de stingere...
Pot s-o fac eu.
Ai mai făcut-o vreodată?
Nu.
Dar știu cum se face.
Am lucrat într-un spital.
Știu atât de puține despre tine.
Știu doar că te cheamă Albert.
Și că ești căsătorit și ai un "B" tatuat pe braț.
E grupa sanguină.
Eu nu o știu pe a mea.
Va fi mai greu să te salveze dacă pierzi mult sânge.
Cine îți spune că aș vrea să fiu salvată?
E adevărată povestea cu corul?
Sau mințeai ca să te salvezi?
Nu.
La școală,
îmi dădeau mereu părțile de solistă.
Parcă a fost acum o viață.
Eram fericită când eram mică.
Eu am învățat să citesc în cimitir.
În cimitir?
Tatăl meu era învățătorul satului.
Ne punea să citim ce scria pe morminte.
Erau litere mari și numere.
Spunea mereu:
"Dacă greșiți, morții vor veni să vă pedepsească".
Noaptea mi-era frică. Nu reușeam să dorm.
Mă gândeam la toți morții ăia, la cranii, la schelete...
Morții se răzbună.
Cântă-mi ceva frumos.
Cântă ceva.
Ai întârziat.
Știu.
Rosa...
Aseară l-am visat iar pe Gregor.
Era viu.
Îmi vorbea.
Spunea că dacă nu mănânci, trebuie să-ți dau eu.
Pregătește-te, în curând o să sosească.
Nu trebuie să facem asta.
Poimâine seară.
De copii are grijă Ernst.
Și dacă ne descoperă?
Gregor a fost primul tău bărbat?
Da.
Aveam 21 de ani.
Cum e să fii cu un bărbat?
E frumos, dacă îl iubești.
Se va întoarce.
Sunt sigură.
A spus-o și Ulla.
Crezi în cărți?
- Nu mai pot. - Unde te duci?
- Știi ce ne fac dacă ne descoperă... - Ce scârbos!
- Ce anume? - Totul. Să trăim așa.
- Copiii? - Dorm.
Ernst e cu ei, stai liniștită.
Unde le pui?
Și dacă le găsesc?
Nu le va găsi nimeni.
Nu te mai frământa.
De ce ai renunțat să fi asistentă?
Când au murit ai mei,
am venit la unchiul meu.
Avea nevoie de un ajutor la parohie.
Nici părinții mei nu mai sunt.
Mama a murit în octombrie,
într-un bombardament.
Bine că îl ai pe unchiul tău!
Da.
Și tatăl tău?
A avut un infarct, acum cinci ani.
Era pe stradă.
Poate e mai bine așa, nu știa să tacă.
Mama era îngrozită că o să-l ia.
Un prieten de-al lui a fost dat afară de la școală.
Tatăl tău era profesor?
Da, preda istorie.
Mie și fratelui meu ne ținea conferințe eterne după cină.
Ai un frate?
S-a îmbarcat spre America.
Acum șase ani.
Veniți!
Nu e așa rece!
Când vrea, are curaj.
De ce nu vorbești niciodată despre tine?
Sunt subiecte mai interesante.
Și apoi, îmi place să te ascult, berlinezo.
Sunt mai rea decât crezi.
De unde știi ce cred?
Nu știți ce ați pierdut.
Ești nebună!
Ești udă leoarcă și rece!
- Ești înghețată! - Ba nu, e așa frumos!
Anumite feluri de mâncare nu le voi mai putea face.
Untul a devenit un lux.
Chiar și eu îl găsesc cu greu.
Nu-mi rămâne decât să inventez lucruri noi.
Führerului i-a plăcut sufleul delicios de ieri?
Führerului?
Foarte mult!
Mi-a adus satisfacție.
Și tortul de căpșuni...
a avut un mare succes.
Le-ar fi plăcut mult Hannei și lui Fred.
Adoră tartele.
Rosa...
- Rosa, ești bine? - Cred că trebuie să...
Sauer, ce s-a întâmplat?
Nu te apropia de ea, Neumann!
Și tu, Elfriede!
Soldat! Anunțați-l pe locotenent!
Opriți imediat livrarea mâncării! N-o atingeți!
N-o atingeți! Am spus să n-o atingeți!
Nu vreau să mor!
Stai calmă...
Opriți totul imediat!
Mor pe capete!
Liniște!
Tăceți!
Calmați-vă! Cine e bine, să meargă acolo!
Haideți!
Închideți bucătăria.
Aduceți imediat cârpe și o găleată.
Nimeni să nu iasă din această cameră!
Voi cum vă simțiți?
Eu sunt bine.
Deocamdată sunt bine.
Aduceți un doctor.
Ajutor.
Ajutați-ne.
- Nu putem! - Trebuie să facem ceva!
Leni are dreptate. Ne-a ordonat să nu le atingem.
Trebuie să le ajutăm, la naiba.
Duceți-le la infirmerie.
Începeți să faceți curat.
Personalul de la bucătărie, la mine în birou.
- Imediat. - Am înțeles.
Ulla...
Elfriede...
Elfriede.
Rosa...
Ești în viață?
De ce...
De ce suntem aici?
Nu știu.
Să vadă dacă murim.
Ulla respiră?
Intrați.
Rosa, Elfriede, Ulla.
Luați loc.
Cum vă simțiți?
Ne-ați anunțat familiile?
Crezi că ne-au trimis acasă?
Abia ne-au dat o găleată în care să ne facem nevoile.
Gata, liniște.
Astăzi avem supă cremă de mazăre,
cu puțină mentă.
Salată de năut,
cu dovlecei marinați.
Și fantezie de verze,
cu sos beşamel.
Tarta mea cu caise,
și salată de varză roșie cu morcovi.
Dnă Gross...
Măcar dvs, azi Führerul trebuie să mănânce.
Haideți.
Mâncați!
Nu pot.
Richter!
Începe.
Nu ne puteți obliga.
Soldatule...
Vreau să plec de aici, Elfriede.
Vreau să mă întorc la Berlin.
Ai înnebunit?
E bombardat continuu, e în ruine.
Nu l-ai mai recunoaște.
De unde știi?
Mi-a spus unchiul meu.
Se spune că mureau și nu le-am ajutat.
Și, nu-i așa?
Ați făcut ceva?
Când se va termina toate astea?
Pare că se retrag.
Cine, rușii?
Nu, trupele noastre.
Au debarcat americanii.
- Unde? - În Franța.
Putem să ne dorim să pierdem?
Intră!
Dle locotenent, cum ați ordonat.
Ce vrei?
De ce ai pus să fiu adusă aici?
Voiam să te văd.
M-au forțat să mănânc cu mitraliera ațintită spre mine, știai?
Tu ai ordonat asta?
Mi s-a ordonat.
Să ne lăsați să murim în agonie?
Nici măcar nu te-ai uitat la mine.
Rosa...
Te rog.
N-aveam încotro.
Bineînțeles.
Aș vrea să te duc departe de aici.
Dar nu pot.
Nu trebuie să ne mai vedem.
Imposibil.
- Nu voi mai ieși. - Rosa...
Eu te voi aștepta în fiecare noapte.
Până când vei veni.
O puteți conduce jos.
Am înțeles.
A fost mierea.
Mierea v-a otrăvit.
V-au vândut miere otrăvitoare?
E rar, dar se întâmplă.
Albinele s-au hrănit din floarea unei plante otrăvitoare.
Ce floare?
Nu un trandafir.
Albinele voiau să-l otrăvească pe Führer?
Ești foarte spirituală!
Mă duci la Bârlogul Lupului?
Sigur că da.
Acolo locuiesc două mii de oameni, cine observă dacă intru și eu.
Nu e nimic de văzut.
Pădurea e minată și plină de țânțari.
Buncărele sunt acoperite de tufișuri,
ca să nu fie văzute de sus.
Foarte ingenios.
Vrei să mă provoci?
Îți cam reușește.
Sunt și femei acolo?
Nu destule, din păcate.
Dar niciuna nu cântă ca mine.
Ba da. Blondi, câinele lui.
- Prostuțule. - Îți jur!
El îi spune să cânte și ea urlă.
Schimbă și tonul.
Îți plac copiii?
Da, foarte mult.
Și ai vrea să ai?
Poate.
În vremuri normale.
Mereu spui asta.
Nu voi obosi niciodată.
Încă te gândești la Gregor?
Desigur.
Războiul ne ia totul.
Albert?
Ce ai?
Erai acolo, în picioare...
Goală, cu toate celelalte...
Trebuia să te împușc, nu puteam să apăs pe trăgaci.
Aveam un fiu...
Trebuia să-l ucid și pe el, sau m-ar fi ucis pe mine.
A fost doar un coșmar.
Lasă-mă.
Tu nu știi ce-a fost acolo.
Tot sângele acela, trupurile goale...
Erau femei însărcinate, țipetele...
Cei dintre noi care nu rezistau, se sinucideau.
Trebuia s-o facem.
Bărbați, femei, copii...
Copiii sunt cel mai rău.
La început îți tremură mâna...
apoi te obișnuiești.
- Ce spui acolo...? - Unul îi ține, celălalt trage.
Să-i deportezi e mult mai ușor.
Trebuie să fii puternic, nu poți avea milă.
Nu sunt ca noi.
Într-o zi, unul dintre oamenii mei a înnebunit.
A îndreptat pușca spre noi, voia să ne împuște.
A trebuit să-l ucid.
De aceea m-au mutat aici.
Ca să nu înnebunesc.
În curând se face ziuă,
nu poți să-ți pierzi trenul.
Par toți în vacanță.
Când se întoarce nemernicul din permisie?
Nu știu. Sper că niciodată.
De ce se poartă Leni așa?
Încă se simte vinovată.
Nu ne lămuriserăm?
E încă o copilă.
Cine știe ce ne-a otrăvit...
Mierea.
Adică?
De unde știi?
Mi-am dat seama singură.
Am fost singurele care au mâncat desertul.
Ce era?
A venit din pădure. Nu-ți face griji.
Ce s-a întâmplat?
La centrul de comandă!
Voi rămâneți aici!
- Ne bombardează? - Nu e posibil.
- Atunci ce a fost? - Alt animal în pădure?
Nu a fost o mină.
Auziți avioane?
Nu văd nimic.
Toate înăuntru! Repede!
Repede!
Grăbiți-vă!
Mai repede!
- Nu suntem niște animale. - Nu mă atinge!
Ce se întâmplă?
Stați aici!
Vreau să merg acasă.
A fost o bombă!
Iese fum din Bârlogul Lupului!
Luați muniția, alertă maximă!
Cele trei sectoare sunt închise!
- Ce s-a întâmplat? - A avut loc o explozie.
- Ce era? - O bombă.
Un atentat asupra lui Hitler.
A murit.
Ce?
Hitler e mort.
Cine ți-a spus?
Oamenii de pe stradă.
Nu e posibil.
Astăzi vă vorbesc din două motive importante:
Pentru ca să-mi puteți auzi vocea,
și să știți că sunt bine și nevătămat.
Și pentru ca să aflați
despre o crimă fără precedent în istoria germană.
Un grup restrâns de ofițeri, mânați de ambiție,
prostie și lipsă de scrupule,
au organizat un complot
pentru a mă elimina pe mine
și comandamentul suprem al armatei germane.
Bomba, plasată de colonelul Graf Von Stauffenberg,
a explodat în dreapta mea, la doi metri distanță,
rănind grav câțiva dintre colaboratorii mei loiali,
iar unul dintre ei a murit.
Eu n-am pățit nimic,
în afară de câteva zgârieturi.
Nu e posibil...
E nemuritor.
În asta nu văd decât confirmarea
misiunii încredințate mie de către Providență.
Instrucțiunile sosesc imediat.
Doamnelor...
După ce s-a întâmplat, nu mai putem avea încredere în nimeni.
Nici măcar în voi.
Așadar, de acum veți dormi aici.
Vă veți întoarce acasă doar dacă Führerul va fi absent.
Alegeți-vă un pat de campanie.
În zece minute, conduceți-le jos la prânz.
Am înțeles, dle locotenent!
A vorbit nenorocitul...
Ați spus ceva, dnă Pohler?
Elfriede.
Da?
Dnă Sauer.
Urmați-mă, vă rog.
Intră!
Dnă Sauer...
De ce ne țineți închise aici?
Mi-a fost dor de tine.
S-a terminat, Albert.
Ți-e scârbă de mine?
Pentru că acum știi?
Rosa Sauer, inocența în persoană.
Nu te preface că nu știi,
ești nemțoaică, la fel ca mine.
Suntem la fel.
Eu nu sunt ca tine.
Doar mi-am irosit nopțile cu tine.
Ești o târfă.
Dar tu?
Ce fel de om ești?
Știi doar să te supui.
- Taci. - Familia ta știe adevărul?
- Soția ta ce zice? - Încă un cuvânt...
Și te omor!
Fă-o.
Voi fi doar una în plus.
Locotenente, sunteți așteptat în camera de comandă.
Bine. Du-o înapoi jos.
Veniți.
Noiembrie 1944
Vino.
Hai, aşează-te.
Totul e în regulă.
De ce râdeți?
Credeți că veți fi luate drept două bătrâne?
Ce ar trebui să facem?
Să așteptăm ca rușii să ne violeze pe toate?
Rușii nu vor călca niciodată pe pământul nostru.
Vin, toată lumea știe.
Vreau să mă întorc la copiii mei.
Vom învinge, o să vezi.
Führerul tot spune asta.
Prostii.
Aș putea să te denunț.
Fă-o!
Ce-o să-mi facă?
Dacă rahatul ăsta de război nu se termină, îl vor lua și pe Peter,
care are doar 15 ani.
Rușii nu vor călca niciodată pe pământul nostru!
Nu avem nicio șansă, când o să înțelegi?
Sunteți niște trădătoare!
Deschide ochii, încă mai crezi că vom câștiga?
Dacă voi fi violată de un rus și rămân însărcinată, voi ce ați face?
N-aș putea supraviețui.
Tu m-ai ajuta, nu-i așa, Elfriede?
Ce vrei să spui?
Nimic...
Ne-am ajuta una pe alta, nu?
Ce legătură are Elfriede?
Las-o în pace.
Statul ăsta închise aici, ne înnebunește.
Nici tu nu poți să dormi?
Ai auzit trenul?
Cred că a plecat.
Crezi?
N-ar fi trebuit s-o ajut pe Heike.
Ai salvat-o, Elfriede.
Rosa...
Numele meu nu e Elfriede.
Mă cheamă Edna.
Edna Kopfstein.
Părinții mei, frații mei...
Mă întorceam acasă după tura de noapte de la spital.
Cumpărasem pâine.
Ușa era deschisă.
Distrusese totul.
I-au...
deportat.
Am fugit, nu știam unde să mă ascund.
La spital, o călugăriță îl cunoștea pe Părintele Arnold,
un om de încredere.
Nu e unchiul meu.
Nu mai am pe nimeni.
N-o să spui nimic, nu-i așa?
Ești nebună?
Bineînțeles că nu.
M-am simțit mereu una de-a voastră.
Ăsta?
- Augustine, ăsta e al tău? - Mulțumesc.
Domnișoară Gross, veniți cu mine, locotenentul vă așteaptă.
Haideți mai repede.
Grăbiți-vă.
Mișcați-vă.
Grăbiți-vă, n-avem toată ziua la dispoziție.
Puteți pleca.
Dar nu suntem toate.
Mi-e frică.
- Ce faci aici? - Hitler a plecat.
Cum adică a plecat?
- Rosa! - Nu mai au nevoie de noi.
Dă-mi valizele.
Mulțumesc.
- Intră. - Haide, vino.
Ia banii, sunt ai tăi.
Voi ce o să faceți?
Îl așteptăm pe Gregor.
Trebuie să fim aici când se va întoarce acasă.
Da...
noi nu putem pleca.
Dar tu poți.
Și cum?
Militarii au rechiziționat trenurile.
Aș face orice, numai să pleci de aici!
O căutăm pe Elfriede Kuhn.
Verificați aici, tu verifică la etaj.
Unde e Elfriede Kuhn?
Nu știu, la unchiul ei?
Nu există niciun unchi.
De ce o căutați?
Elfriede Kuhn a suprimat o viață germană nenăscută încă.
Verificați în hambar.
Ați spus tot ce știți, nu-i așa?
Evident.
- Sigur? - Da.
- Verificați la vecini. - Am înțeles.
E cineva?
Rosa.
Nimic?
Chiar ai ajutat pe cineva să avorteze?
Rosa!
Nu știu nimic despre asta.
Haideți!
Trebuie să dispari de aici.
Coboară-le și pe astea.
Mai repede!
Ce faci aici?
Vreau să plec.
Ce elegantă!
Te-ai îmbrăcat așa pentru mine?
Cum ajung la Berlin?
Ați rechiziționat toate trenurile.
Sunt doar pentru soldați.
Știu.
Ești frumoasă.
Mă poți ajuta?
Dar tu?
Ne spui unde e prietena ta evreică?
- Nu am nicio prietenă evreică. - Nu?
Credeai că n-o să aflăm?
Rosa...
Te rog, încetează.
Nu crezi că ești deja norocoasă?
Știu tot ce ai făcut.
Și am reușit să nu te implic.
Poți face ceva pentru mine sau nu?
Vei fi acolo la noapte?
Nu se poate.
Ba da.
Puțin după miezul nopții.
Alegerea e a ta.
Mâine este un tren special spre Berlin la 7:30.
Du-te la punctul medical, ei știu deja totul.
Vei trece drept voluntară.
Mulțumesc.
Așadar...
Ești mulțumită?
Mult noroc.
Edna?
Trebuie să pleci.
Ai puțin timp.
Vii cu mine?
Nu am acte, Rosa.
Stai calmă, lasă-mă pe mine.
Puteți merge.
Sunt Rosa Sauer.
V-a informat locotenentul Ziegler?
Suntem voluntare.
Mi-a vorbit de o singură voluntară.
Nu, suntem două.
Numele dvs?
Hanna Fuchs, am lucrat ca asistentă.
La al doilea vagon. Vi se va spune ce să faceți.
Am înțeles.
Lăsați-le să treacă.
Mă scuzați.
Ne-au trimis aici, suntem voluntare.
Știți să faceți o injecție?
- Da. - Bun.
Atunci, ocupați-vă de el.
Dvs ajutați-mă aici.
Apăsați aici.
E aici, afară. Vino.
Opriți-vă!
Edna Kopfstein! Știm cine ești!
Ești arestată!
Las-o în pace!
Dă-te la o parte, Rosa, sau te arestez și pe tine.
Nu!
Dă-te la o parte, Rosa Sauer!
E în regulă, berlinezo.
Edna!
Vino!
Traducerea: Denis Kent
În anul 2012, la 95 de ani, înainte să moară,
o femeie pe nume Margot Wolk,
a dezvăluit că a fost una dintre tinerele nemțoaice
obligate să guste din mâncarea lui Hitler.
Nimeni n-ar fi știut vreodată de existența degustătoarelor.
Margot Wolk a fost singura dintre ele care a supraviețuit războiului.
Ați urmărit filmul artistic: DEGUSTĂTOARELE