Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-DOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Oi, se toimii.
Piano toimii vieläkin.
Tiedätkö sen pianon, joka on varastossa?
Isoäiti osti sen minulle, vai mitä? -Juuri niin.
Muistatko? -Muistan.
Ja äiti sanoi aina: "Syntymäpäivänäni -
Risa soittaa pianoa ja Yui laulaa mukana." Vai mitä?
Ei se niin mennyt. -Niinkö?
Risa, sinä soitit pianoa,
ja minun käskettiin käydä makuulle,
ja Yui hieroi selkääni. -Niin, sinä hieroit häntä.
Mitä varten piano oli? -Nimenomaan.
Soittamasi laulu oli häälaulu.
Ei syntymäpäivälaulu. -Niin.
Pystyt siihen! Tee parhaasi. -Olen valmis.
Siinäkö se?
Olen menettänyt paljon lapsesta saakka.
Kun ymmärsin sen, huomasin, että jäljellä oli enää vain musiikki.
Siksi pyrin niin kovasti siihen, etten menetä sitä,
jotta voisin olla onnellinen.
RAKKAUS ON AINA HYMYÄ
Silti pahoja asioita tapahtuu yksi toisensa jälkeen.
Mitä voin tehdä itselleni siinä tilanteessa?
Päätin jo varhain,
että en aio valehdella.
En valehtele itselleni.
Luotan itseeni vilpittömästi.
70. NHK:N RED & WHITE LOPPUVUODEN FESTIVAALI
Hyviä asioita tapahtuu, kun uskoo.
Kuin lapsi, joka uskoo äitinsä sanoihin,
että hyvää tapahtuu, kun uskoo siihen, että "tänään on taas hyvä päivä".
"Jes! Tänään on taas hyvä päivä!"
Uskotaan siihen ja eletään.
Hoidetaan tämä!
Olen valmis.
Tehdään tästä upeaa!
No niin.
Aina, kun yritän jotain, vastaan tulee ongelmia.
Kiertueeni alkoi,
mutta yksityiselämäni ongelmia leviteltiin lehdissä.
LEPPÄKERTTU LISA
Mikä oli elämäsi vaikein hetki?
Se, mitä minulle kävi, voi käydä kenelle tahansa.
Päivä yksityiselämääni koskevien uutisten jälkeen minulla oli konsertti.
Murehdin eniten sitä,
miten minun tulisi esiintyä kaikkien edessä LiSAna.
Miten ja mitä minun tulisi sanoa -
estääkseni kaikkia murehtimasta takiani?
Mietin sitä kovasti -
muutaman tunnin.
Mietittyäni muutaman tunnin suuntasin konserttiin.
Joka päivä kaikkialla maailmassa ja tässä yhteiskunnassa -
minä, ja mahdollisesti moni teistä -
käy läpi rankkoja aikoja.
Se ei ratkaissut yksityiselämäni ongelmia,
mutta tajusin, että minulla on paikka,
johon voin aina palata, ja ihmiset odottavat minua siellä.
Se rohkaisi ja rauhoitti minua.
Tämä päivä on kaikille meille, jotka olemme täällä tänään. Onko selvä?
Pidetään enemmän hauskaa kuin kukaan muu! Sopiiko?
Päätin siirtyä eteenpäin.
En ole ratkaissut heikkouksiani,
kipuani tai suruani.
Mutta päätin jatkaa silti eteenpäin toistaiseksi.
Ymmärsin,
että vaikka kaikki ei ole ratkennut, elämän jatkaminen -
on auttanut parantamaan haavoja ennenkin.
On asioita, joiden uskon olevan oikein.
Olen nähnyt monia tilanteita, joissa ihmiset ovat pettäneet toisiaan,
eivät vain romanttisissa suhteissa, vaan muutenkin,
ja aiheuttaneet itselleen kipua.
Siksi olen päätynyt -
elämään vilpittömästi ja varomaan koskaan pettämästä muita.
Okei.
ÄÄNITYS KÄYNNISSÄ
YUKI KAJIURA - SÄVELTÄJÄ
Tämä on vain minun tulkintani,
mutta ensimmäinen osa on hieman surullinen, mutta silti toiveikas,
ja jälkimmäinen osa kertoo toivosta -
ja nousemisesta.
Ajattelin, että niin tämä kappale kuuluu tulkita.
Valkeaa tietä pitkin kulkien
Laula "valkeaa tietä pitkin kulkien" hieman räväkämmin.
Selvä. -Se on vahva, se kantaa kertosäkeeseen.
Pidän todella tästä kohdasta.
Tuo auttoi minua löytämään rytmin. Kiitos.
Tehdään se uudestaan. -Selvä.
Mietin, kuinka paljon kipuani pystyin päästämään ulos -
ja kanavoimaan tähän kappaleeseen.
Ymmärrän, mitä tarkoitat.
Se saattaa olla jotain, mihin et pysty, jos olet liian iloinen.
Olen samaa mieltä. -Niin.
Moni artisti varmasti ajattelee niin.
Kuten myös kirjoittajat ennen. -Niin.
Mielestäni jos olemme liian onnellisia -
ja 100 % tyytyväisiä,
emme pysty luomaan mitään enää.
Niin minä ajattelen. -Niin.
Minun on nykyään helpompi löytää onnea,
mutta luulen, etten koskaan tule olemaan tyytyväinen.
Tänään aion laulaa kuin loihtisin esiin Sayuri Ishikawaa.
Kun puhuin rva Kajiurlle,
hän sanoi että kappaleen "Akeboshi" alussa,
kun sanotaan "ta" osana sanaa "taiyou",
kun hengitän ulos korkean nuotin, naisfalsettina,
häneltä jää sydämenlyönti välistä.
Kun rva Ishikawa sanoo "kakushi kirenai",
hän sanoo "Oi."
Se "oi", kun hän sanoo -
"Oi, koetai." Se pieni kohta.
Haluaisin huutaa "Sayuri!"
Toivottavasti osaan sisällyttää sen -
niihin kohtiin, joissa lauletaan "tai" tai "shinjitsu wan" alkuun.
Olen hyvin levoton, en voi lakata liikkumasta.
Siksi kadun aina paljon, kun katson tallennetta.
Toivotko, että olisit keskeyttänyt? -Niin.
Mitä näihin liikkeisiin tulee,
harjoitteletko mielessäsi aina ennen kuvauksia?
Niinkö? -Kyllä.
Katsoin DVD:itä japanilaisista kurtisaaneista, oiraneista.
Silloinkin kun he käyvät makuulle, he laskeutuvat hyvin hitaasti.
Anime antaa minulle mahdollisuuksia -
elämän jokaisessa käännekohdassa.
Itse asiassa debytoin projektissa nimeltä Angel Beats!.
Olisin pitänyt sinusta joka tapauksessa.
VISUAL ART’S/KEY/ANGEL BEATS! -PROJEKTI
Todennäköisyydet ovat yksi kuudesta miljardista, mutta jos kohtaamme jälleen -
vaikka kehosi ei voisi liikkua,
menen kanssasi naimisiin.
En tähdännyt animelaulajaksi,
mutta aloitin toiminnan yhtyeessä nimeltä Girls Dead Monster.
Koska tämä oli ensimmäinen tilaisuuteni,
halusin epätoivoisesti tarttua siihen.
Olin vain rääväsuinen räkänokka maaseudulta…
joka rakasti laulaa, joten jatkoin laulamista.
Sain niin paljon tukea niin monelta ihmiseltä,
ja nyt saan seisoa tällä lavalla.
Joka päivä -
pystyn sanomaan: "Tänään on hyvä päivä!"
Haluan ilmoittaa teille jotain.
Angel Beats!:in Girls Dead Monsterin tie on tullut päätökseen.
Kiitos kaikille tuesta.
Mutta se ei ole minun tieni päätös.
Tänä keväänä debytoin artistina, LiSAna!
Solmin sopimuksen Aniplexin kanssa ja tein soolodebyytin.
Olin yhtiön ensimmäinen artisti,
joten ensisinglenäni sain laulaa -
tunnuskappaleen tuotannolle nimeltä Fate/Zero.
Jokainen teki kovasti töitä, jotta LiSA menestyisi,
joten olin päättäväinen, etten aiheuttaisi häpeää.
Koska olen tehnyt tätä jo kymmenen vuotta,
jokaisella on ajatus siitä,
millaisen LiSAn tulisi olla tietyssä pisteessä.
Ennen minusta tuntui,
että minun täytyy toteuttaa kaikkien unelmat.
Mitä unelmiini tulee,
sen jälkeen, kun esiinnyin Budokanissa,
ihmiset alkoivat kysyä: "Milloin hän esiintyy Tokyo Dome -areenalla?"
Tai että: "LiSA saattaa esiintyä Kōhakussa."
Moni puhui siitä.
Kuulin siitä.
Niin esiintymisestä Tokyo Domella ja Kōhakussa -
tuli tavoitteeni.
"Catch The Momentin" aikana -
kaikki sanoivat: "Varmistamme, että LiSA pääsee Kōhakuun!"
SONG OF TOKYO -OHJELMA, 2018
"Juoksin, hikoilin."
Mutta en sinä vuonna päässyt Kōhakuun.
Ajattelin, että minusta vain ei ole siihen.
Ajattelin, että LiSA sisälläni oli tullut tiensä päätökseen.
Ajattelin niin.
Joka tapauksessa, animetuotannot -
antoivat minulle mahdollisuuden laulaa.
Prosessin aikana -
moni on mukana luomassa animea.
Opin sen olemalla mukana tuotannossa Angel Beats!.
En antanut itseni jättää asioita puolitiehen.
Sitten tuli Demon Slayer.
Tiesin, kuinka paljon rakkautta ohjelmaan laitettiin,
joten halusin täyttää odotukset.
Sitten minut kutsuttiin Kōhakuun ensimmäistä kertaa.
Minusta…
tuntui kuin minut olisi pelastettu.
Ajattelin: "Voi, olen niin iloinen.
pystyin saavuttamaan yhden asian, jonka eteen oli tehty paljon töitä."
LiSA-neiti.
70. NHK:N RED & WHITE LOPPUVUODEN FESTIVAALI, 2019
Mitään näistä asioista en tavoitellut yksin.
Sain mahdollisuuden,
ja halusin antaa kaikkeni.
Ei siinä muuta ole. Jokainen ei pysty seisomaan sillä lavalla.
Kun sain mahdollisuuden,
halusin antaa kaikkeni.
Siinä kaikki.
Se ei ole muuttunut sitten Girls Dead Monster -aikojen.
Jos saan mahdollisuuden tehdä jotain,
ja se ilahduttaa jotakuta,
annan sitten kaikkeni.
Siltä minusta tuntui.
GIFU, KAKAMIGAHARA LIITTYMÄ 1KM
Olen kotona. -Tervetuloa kotiin.
Tervetuloa kotiin!
Tama! -Se on Risa.
Tama! -Se on Risa. Toivota hänet tervetulleeksi.
Tervetuloa kotiin.
Tule tänne.
Se on Risa.
Hän on kotona.
Tänne päin.
Hyvää ruokahalua. -Nauttikaa.
Entä suola ja pippuri?
Ettekö halua yhtään?
Niinkö?
Ripottele vähän tätä suolaa.
Sanoin, etten halua.
Mitä? Etkö? -Sanoin, etten halua.
Kokeile.
Olen kiitollinen, että minulla paikka, johon voin palata.
Äitini -
voi elää äidin elämää.
Kun olin nuori, äitini oli töissä.
Hän siis esitti enimmäkseen isän roolia.
Mutta nyt hän elää elämäänsä äitinä.
Silloin isoäidilläni oli tapana sanoa: "Voi, puut huojuvat."
"Mikä mahtaa keväällä kasvaa."
Tai: "Lumpeet kukkivat vain päiväsaikaan."
Poimimme kauden kasviksia puutarhasta.
Se on minulle mahdollisuus palata luontoon.
Tajusin, miten tärkeää se on.
Siihen asti ajattelin aina,
että kova työ on aina oikein.
Ymmärrän sen.
Ajattelin, että jäisin jälkeen, jos lepäisin hetken.
Voin jatkaa loputtomiin.
Piileskelin aina tässä metsässä.
Tulin aina, kun halusin olla yksin.
Luulen, että äitini tuli tänne -
itsekseen myös.
Älä ravista häntä noin.
Yui.
Katso tänne.
Hän on hieno lapsi.
Vähän liiankin hieno itse asiassa.
Ajattelin, että parempaa ei olekaan, mutta totuus on…
että hän ei kyennyt sanomaan,
mistä hän ei pitänyt, tai miltä hänestä tuntui.
Äiti, sait minut 21-vuotiaana,
ja otit avioeron 27-vuotiaana.
Sinulla oli kaksi lasta -
ja sinun piti käydä töissä.
Minulla oli paineita siitä,
että piti olla vastuullinen isosisko, ja minua suretti olla isätön.
Se sai minut pois raiteiltani.
Silloin lakkasin käymästä koulussa.
Tiedämme.
Elämämme oli silloin pohjalla.
Minulla oli toivoton olo. -Samoin.
Meillä ei ollut edes tarpeeksi ruokaa.
Elämäni muuttui täysin,
ja lakkasin käymästä koulussa toisella luokalla.
Aiheutin paljon harmia.
Sain kaikki kantamaan minusta huolta.
Tiesin, että äitini työskenteli taukoamatta -
elättääkseen minut ja siskoni,
ja että hän joskus itki kylvyssä,
koska oli niin väsynyt ja hänellä oli vaikeuksia pärjätä.
Joten en voinut olla liian itsekäs.
Mutta äitini koki tarvetta varmistaa, että minusta pidettiin hyvin huolta,
joten kun hän näki, että lauloin aina kotona,
hän vei minut musiikkitunneille.
Totuin laulamiseen jo lapsena.
Sitten -
äitini antoi minun hakea näyttelijäkouluun,
mitä olin aina halunnut.
Sain kunniamaininnan.
Kerroin äidilleni, että haluaisin panostaa tähän tosissani.
Äitini löysi minulle kotimajoituksen,
joten menin Okinawaan oppitunneille.
Lopulta unelmani ei toteutunut,
joten palasin Gifuun.
Halusin olla itsenäinen.
En voinut tukeutua äitiin.
Miksi?
Koska menin Okinawaan.
Koska käytin sinuun paljon rahaa? -Niin.
Käytit minuun paljon rahaa,
ja tiesin, miten kovasti teet töitä -
kasvattaaksesi meidät.
Älä itke. -Nyt hän itkee taas.
Lopeta. -Itket niin helposti.
Halusin kiireesti olla vastuullinen aikuinen.
Miksi itket?
Sinä itketät minua. -En voi sille mitään.
Sateisinä päivinä -
on jotain,
mitä aina muistan.
Kun olin yläkoulussa,
rehtori soitti äitini tulemaan koululle,
ja koska en osallistunut oppitunneille,
rehtori ja luokanopettaja sanoivat,
että en voi lähteä luokkaretkelle,
koska en toimi ryhmässä.
Äitini sanoi:
"Pyydän, uskokaa häneen!"
Näin hänen itkevän, kun hän sanoi sen,
ja jostain syystä se suututti minua,
joten paiskasin oven kiinni ja marssin kotiin.
Silloin satoi kuten tänään.
Hänen kantansa, että hän uskoo tyttäreensä aina -
on jotain, mikä ei koskaan muuttunut, missä ikinä olinkin.
Silloinkin, kun riitelin ystäväni kanssa,
riitelin poikaystäväni kanssa tai riitelin jonkun korkea-arvoisemman kanssa.
Silloinkin, kun valehtelin,
hän aina vahvasti uskoi -
ja puolusti tytärtään.
Kun lopetin näyttelijäkoulun,
minun käskettiin tulla takaisin kotiin.
Kun lupasin äidille, että luovun laulamisesta,
tulin kotiin sillä asenteella.
Mutta sitten aloin miettiä taitoja, jotka opin koulussa,
ja sitä, mitä varten ne kolme vuotta olivat olleet.
Se on Avril.
Kun olin yhdeksännellä luokalla,
minua pyydettiin laulajaksi bändiin.
Se oli hauskaa.
Mentyäni lukioon -
perustimme yhtyeen Chucky.
Chuckyn jäsenet rakastivat punk rockia.
He sanoivat: "Antakaa kun opetamme punk rockia."
He sanoivat: "Sinulla tulee olla Dr. Martensit."
He alkoivat opettaa minulle muotiaan.
Kävin aina varastolla harjoittelemassa yhtyeen kanssa.
Tämä paikka oli ennen ränsistynyt.
Lattia meinasi pettää. Äitini korjasi sen.
Toimme tänne soittimemme, ja soitimme.
Minusta oli niin hauskaa kokoontua ystävien kanssa ja soittaa musiikkia.
Mutta lukion loppupuolella, kun kaikki valitsivat tulevia ammattejaan,
tajusin olevani ainoa, jonka unelma oli musiikin parissa,
joten yhtye hajosi.
Silloin olin 20.
Kun olin kyllin vanha pitämään huolta itsestäni,
minä…
aloin viimein miettiä, mille tielle lähtisin.
Kun muistelin,
tajusin, että olin aina tehnyt musiikkia.
Se oli viimeinen oljenkorteni, joka antoi minulle elämänhalua.
Oli kaksi tietä. Voisin lähteä ulkomaille,
ja aloittaa tyhjästä,
tai lähteä Tokioon kokeilemaan onneani.
Joten totesin, että lähdetään Tokioon!
Otin kaikki säästöni, ja lähdin Ain luo.
Kuumaa!
Tämä on todella kuumaa.
AI, YSTÄVÄ
Juotko kahvia? -Juon paljon kahvia.
Niinkö? -Niin.
Joit aina ennen sitä makeaa tavaraa.
Join café au laitia.
Muistan, kun kuulin LiSAn unelmasta.
Sanoit, että jos et debytoisi viimeistään 23-vuotiaana,
lopettaisit laulamisen. -Niin.
Näyttelijäkoulun lapset debytoivat niin varhaisessa iässä,
joten 20-vuotias oli jo vanha.
Nostan esiin aina huoleni yllättäen.
Niin teet.
Puhun niistä faktojen jälkeen.
Sinä vain raportoit. Olet aina sellainen.
Sen sijaan, että puhuisin murheistani, päätän vain olla taas vahva.
Niin. Sanot aina: "Tämä tapahtui, joten päätin tehdä näin!"
Joten sanon vain, että "Onnea!" -Haluan vain sen viimeisen vahvistuksen.
Kuten kun tulin Tokioon. -Niin.
Pyysin sinulta, saanko tulla yöksi, kun minulla on konsertti Tokiossa.
Niin.
Minulla oli vain futon-matto yhdelle,
ja molemmat makasimme sen päällä.
Niin. -Meitä molempia nauratti.
Toin vain yhden laatikollisen tavaraa. -Niinkö vai?
Ei se ollut laatikko.
Sinulla oli pyörällinen matkalaukku. -Niinkö?
Sinulla oli laukku, ja kolme laatikkoa tuli myöhemmin.
Käytimme sitä lipastona. -Aivan niin!
Olet oikeassa! -Niin!
Laitoin vaatteeni sinne. -Niin.
Käytit laatikoita lipastona, ja laitoit -
sinne kaikki vaatteesi.
Minulla ei ollut rahaa säilytyslaatikoihin,
joten käytin pahvilaatikoita.
Näin, vai mitä?
Kun tulit luokseni vain yhden laukun kanssa,
ajattelin, että sinulla oli kaikkien tuki.
Sitten sain tietää, että lähdit ison riidan päätteeksi.
Niin. Karkasin kotoa.
Mietin, että "Voi jestas!"
Koska tunsin myös äitisi!
Kaikki on nyt hyvin, mutta silloin pelkäsin, että hän vihaisi minua.
Nyt äitisi on luultavasti minulle kiitollinen.
Niin, koska majoitit minua, kun tulin tänne.
Niin.
Isoäitisi lähetti se laatikot, vai mitä?
Olin järkyttynyt, mutta kerroit minulle kaiken.
Jos olisit menettänyt kaiken,
he olisivat vihanneet minua!
Mietin, että "Antakaa minun olla!"
Luulen, että jo lapsena -
ymmärsin, että elämä on… yksinäistä.
Niin.
YOSUKE HASEGAWA TUOTTAJA
Mutta sen takia,
aina kun tunnen ystävieni ja ihmisten lämmön,
se liikuttaa minua.
Perheeni -
ja tiimini -
pidetään aina tietyllä etäisyydellä.
Mutta en itse ylläpidä sitä etäisyyttä,
koska tulen surulliseksi, kun he eivät enää ole luonani.
Se on siksi, koska ymmärrän, että tietyssä pisteessä -
tämä on minun oma taisteluni.
LiSA käy asemiin.
Hoidetaan tämä, Lisa. -Kyllä.
Syksyllä 2021 -
neljä isoa lauluyhteistyötä elokuvien -
ja tv-tuotantojen kanssa julkaistiin.
Loistavaa!
Sitten se makuullekäymiskohtaus.
Kuten Sword Art Online -sarjan kanssa,
laulettuani tunnuskappaletta niin kauan -
minusta tuli osa tuotantoa.
Tunnen suurta vastuuta.
Kun julkaisemme neljä tunnuskappaletta,
olisi hienoa, jos voisimme tehdä jotain kullakin kappaleella.
On ihmisiä, jotka haluavat osoittaa kannustuksensa,
joten jos voimme antaa heille mahdollisuuden olla mukana…
Se on todella tärkeää. -Niin.
Joko YouTubessa tai verkossa…
Avoin paikka kaikille.
Se olisi parempi.
Selvä.
Ymmärrän.
Pidämme siitä huolen. -Kiitos.
Hei, Mura. Voitko tulla tänne? -Toki.
Minun täytyy puhua sinulle. -Toki.
Mitä nyt?
Tätä ei tarvitse kuvata.
Miksi postasit latauslinkin URL-osoitteen?
Voitko kertoa syyn? Ei siksi, että se olisi paha.
Syy on se,
että mietin, että ihmiset pohtisivat, mistä kappale "GL" kertoo,
joten postasin sen, jotta sitä kuunneltaisiin.
Vai niin.
Niin. Anteeksi. -Ymmärrän.
Ei se mitään.
Sanoin tämän aiemmin,
mutta minusta on tärkeää miettiä katsojia.
Kuka tätä katsoo,
ja mitä he haluavat?
Varsinkin Twitterin kanssa.
Tänään meinasin retweetata postauksesi,
mutta sitten mietin: "Onko se jo YouTubessa?
Missä se edes on julkaistu?
Voinko edes kirjoittaa tästä videosta?"
Sitten mietin, että "Mistä edes löydän sen videon?"
Yksi twiitti -
menee miljoonalle seuraajalleni,
ja se on jotain, mistä maksetaan.
Ja tähän liittyy ihmisiä, jotka haluavat -
twiitin leviävän, ja olla osa twiittiä,
ja he pyytävät yhteiskuvia postausta varten.
Joten haluan sinun olevan varovainen jokaisen postauksen kanssa.
Anteeksi siitä.
Mutta ymmärrän tarkoitusperäsi.
Mietin enemmän katsojia.
Tämä ei voi olla vain "as you know." -Mitä?
En tiedä. -Voi ei.
En minä sitä tarkoittanut! -Odota.
"As you know"? -"As you know."
Oletetaan siis, että ihmiset jo tietävät.
Hän halusi sanoa niin.
Anteeksi. -Hän halusi sanoa niin.
Tätä LiSA tarkoitti.
Siitä hän halusi puhua.
Hienosti. -Anteeksi.
Kokous on päättynyt.
Kuvataan musiikkivideo.
Kiitos.
Siihen aikaan työskentelimme monissa paikoissa -
noudattaen samalla covid-ohjeistuksia.
Jokainen maailmassa,
myös minä,
yritti löytää keinon jatkaa toimimista.
Jokainen teki virheitä.
Silloin oli hankalaa tavoitella yhtä isointa haavettani,
Dome-areenakonserttia.
Huomenta. -Huomenta.
Mitä ehdotetaan vaihtoehdoiksi -
Dome-konserttien päivämäärille?
Hätätilarajoitukset loppuvat.
Niinkö? -Niin.
Toinen aalto tulee luultavasti joulukuussa.
Joko sijainti tai tuotannon suunnittelu.
Entä Gifu? Siitä saattaa tulla yksityisempi tilaisuus.
Niin minäkin ajattelin.
Kuten minun varastollani? -Oikeastiko?
Perheesi kotona?
Montako sinne mahtuu?
Haluaisin ainakin yhden uuden kappaleen.
Jos saamme käsityksen siitä, miltä LiSAn uusi kappale -
tulee kuulostamaan…
"Howling"?
…konsertin konsepti itsessään on hyvin yksinkertainen.
Syy sille, miksi halusin Dome-konsertin,
siis Tokyo Domessa tai Nagoya Domessa…
on se, että halusin lopettaa yhden luvun.
En kutsuisi sitä valmistumiseksi,
mutta on tärkeää juhlia kulunutta kymmentä vuotta.
Päättää yksi luku.
Tavallaan tämä on minulle uusi alku.
Se on alku.
Alku.
ALKU
Uusi minä.
"NEW ME"?
Siinä tapauksessa on parasta etsiä isompi avoin tila.
Paikka, joka on yhtä iso tai isompi kuin Budokan.
Etsitään sellainen.
Jos keksin yhden säkeen "NEW ME:n" sanoihin,
uskon kaiken loksahtavan paikalleen.
Hyvä on. Minä hoidan tämän.
Menen etsimään keikkapaikkoja.
Kiitos.
Kun ensi kerran tapasin rva Kaorinin ja hra Hasegawan,
hra Hasegawa sanoi minulle:
"LiSA, olemme perhe."
Perheeksi kutsuminen kävi minusta järkeen.
Jos joku sanoisi: "Olet artisti, ja me olemme taustajoukot",
miettisin, että mitä taustajoukot tekevät.
Hän sanoi: "Olemme perhe. Olen isä. Tuossa on äiti. Sinä olet vanhin tytär.
Teemme töitä vanhimman tyttären unelmien eteen."
Niin hän sanoi. Ja LiSA sai -
äidin,
isän,
ja oli itse tytär.
Kun meillä on kriisi, pidämme perhepalaverin.
Olit niin lähellä. -Olin niin lähellä.
RYON2 LAULUVALMENTAJA
Bravo!
Juostaan.
Kun minusta tuli laulaja,
yleisön villitsemisen oppimisesta,
ja siitä, että heillä on hauskaa,
tuli minulle todella tärkeää.
Laulutaitojeni kohentaminen ei ollut prioriteettini.
Mutta covid-19-pandemian aikana -
minulla oli ylimääräistä aikaa.
Siitä seurasi hyvää ja huonoa, mutta kun kalenterini tyhjentyi -
aloin murehtia,
ja ajattelin, että jos en -
saavuttaisi jotain pandemian aikana,
kaikki menisi hukkaan.
Joten aloin opetella laulua -
ihan uudestaan Ryon2:n kanssa.
Kun olin lapsi,
pystyin nauttimaan laulamisesta miettimättä mitään,
mutta kun kasvoin,
muutokset kehossani ja tunteissani -
sekä kappaleiden vaikeusaste -
olivat seiniä, joihon törmäsin aina.
Mutta en ymmärtänyt,
miksi niin kävi.
Ohjaajani Ryon2 -
auttoi minua ratkaisemaan ne mysteerit.
Nyt kun laulaessani sattuu jotain -
tai kun törmään seinään,
minusta tuntuu, että keksin keinon -
voittaa ne vaikeudet.
Minusta tuntuu, että on olemassa laulu, jota en tiennyt osaavani laulaa.
Se innostaa minua.
Vain hän pystyy tähän.
Jos tuntuu, että kurkussa on jotain,
tai on vaikea käyttää ääntä, hymyile vain kirkkaammin.
Antaudu laulun lyriikoille ja huijaa itseäsi.
Älä koskaan anna yleisön huomata huolta kasvoillasi.
Tee näin.
Pärjäät kyllä. Sinulla on äänesi.
Niin, kiitos. -Okei.
Niin.
Hän aina langettaa loitsun.
Tuo oli upeaa!
Mainoksen lopussa mietin, että "Nyt se alkaa!"
Se hermostuttaa, eikö?
Sitä miettii, että onko se seuraava, mutta ei ole.
Se hämää jopa silloin, kun puhut ystäville.
Nyt se alkoi!
Vau.
Tuo sattuu.
Eikö sydän sykähdäkin, kun Inosuke tulee esiin?
Ei oikeastaan.
Mitä?
Se on hyvin erilainen kuin Kirito. -Olet oikeassa.
Tuossa!
Tuo sattuu.
Ai, se on Rengoku.
Tuo sattuu!
Anteeksi. -Tuo sattuu.
Olet siis käyttänyt tätä aluetta paljon.
Aina laulaessaan hän laajentaa palleaansa ja kylkiään.
Hän käyttää tätä aluetta paljon, se liikkuu paljon.
Hänen kehonsa on jäykistynyt toipuakseen.
Siksi sen liikuttaminen on kivuliasta. -Tuo sattuu.
Olet hyvässä kunnossa tänä vuonna. -Olen samaa mieltä.
Hienoa.
Miksiköhän.
Tähän asti aina konsertin jälkeen -
en pystynyt syömään, sillä olin niin väsynyt.
Joka kerta kiertueella sanoin: "En pysty tähän."
Se oli rankkaa.
Nuoresta asti uskoin, että energiaani käyttämällä -
pystyisin tavoittamaan jokaisen.
Ennen ensimmäistä konserttiani Budokanissa,
en ollut ymmärtänyt, että hajotin itseäni.
Koska en pitänyt huolta itsestäni,
koin, että aiheutin isoa tuhoa.
Aiheutin monelle harmia -
ja petin monen odotukset.
Tunsin sen pelon ja paineen.
Kun ensimmäistä kertaa konsertoin Budokanissa,
minulla oli huono olo.
ENSIMMÄINEN NIPPON BUDOKAN LIVE, 2014
Minua -
pelotti ajatella,
että jokin menisi pieleen,
joten en kertonut kenellekään.
Ajattelin, että en sitten enää uskoisi itseeni, joten en kertonut.
Mutta kun konsertti alkoi,
luulin näkeväni pahaa unta.
Olen nähnyt sellaista unta monesti.
Unia, joissa menetän ääneni, ja ihmiset lähtevät.
Olin pahoillani heidän puolestaan, jotka olivat tulleet katsomaan minua,
mutta en kyennyt pyytämään anteeksi sieltä lavalta.
Tänään on taas hyvä päivä!
Bye-chi! -Bye-chi!
Ajattelin, että minun ei tulisi pitää sitä päivää huonona.
Ja jos pyytäisin anteeksi lavalla,
siitä voisi tulla jollekin huonoin mahdollinen päivä.
Joten en voinut pyytää anteeksi.
Olen pahoillani.
Olen niin pahoillani. -Ei se mitään.
Ei se mitään. -OIen todella pahoillani.
Ei se mitään.
Siihen asti -
olin pelännyt aina kuollakseni, että menetän jotain -
tai jonkun ihmisen.
En halunnut menettää mitään.
En halunnut menettää yhtään ketään.
En halunnut satuttaa ketään.
Niin minä ajattelin -
samalla kun yritin luoda itsestäni parasta mahdollista.
Mutta sinä päivänä -
paljastin hyvin säälittävän puolen itsestäni.
Anteeksi.
Mitä sinä pyydät anteeksi?
Olen pahoillani.
Olen niin pahoillani.
Olen pahoillani.
En voinut hyväksyä -
heikkouttani.
Mutta siitä päivästä lähtien aloin pystymään siihen.
Pystyin hyväksymään itseni.
Se lensi!
Mitä kieltä tuo on? Thaita?
On niin paljon kieliä.
Mikä oli hauskin kohta?
Ulkomaat?
Lopulta menimme Pariisiin ja Espanjaan.
Vietimme siellä aikaa, mutta covid-19-pandemia puhkesi.
Me suunnittelimme…
JANE AIEMPI ULKOMAANMANAGERI
…Aasia-kiertuetta vuodelle 2020.
Aivan. Emme voineet tehdä sitä.
Koska emme voi mennä käydä kovin usein,
yritimme olla joustavia ja miettiä keinoja, miten yllättää yleisö.
Lopulta yleisö…
Niin.
…yllättikin meidät -Lentokenttä oli mahtava.
Niin.
Sen avulla koin kaiken aivan itse.
Ennen kuin tulit osaksi tiimiämme,
en täysin ymmärtänyt ajatusta, että minua odottaisivat ulkomailla fanit.
Luulin, että he odottavat minua -
vain jonakuna, joka laulaa japanilaisia animelauluja.
Sen sijaan, että he tulisivat tapaamaan minua,
luulin, että he tulivat vain, koska pitivät genrestä,
ja mietin, että onpa hieno kulttuuri, mutta…
Jane, suunnittelit monta -
matkaa, jotta voisin esittää soolokonsertteja,
ja saisin nähdä paikallisten fanien kasvot.
Siksi, kun mietin tiettyä maata,
fanien ja tapahtumakoordinaattoreiden kasvot tulevat mieleeni.
Kiitos.
Puhuimme niin montaa kieltä.
Hola.
Olen LiSA. Hyvää uutta vuotta!
Kaikki pitää suunnitella uudelleen. -Niin.
TÄNÄÄN ON TAAS HYVÄ PÄIVÄ
Olen yhä yhteyksissä paikallisten tapahtumakoordinaattoreiden kanssa -
monessa maassa.
Aivan.
Minulta kysytään, olisiko konsertti mahdollinen tänä vuonna.
Kerromme toisillemme tietoa -
maidemme tilanteista.
Covid-19:n lisäksi on myös sota,
joten maailmantilanne muuttuu jatkuvasti.
Aivan.
Saan yhä kirjeitä ulkomailta.
Saan paljon lahjoja.
Ymmärrän, ettei minua ole unohdettu.
Kun esiinnyn konserteissa ulkomailla,
minulle on kunnia näyttäytyä osana -
japanilaista kulttuuria.
Kun tapaan fanejani ulkomailla,
ymmärrän, että Japanissa on jotain, mistä ihmiset nauttivat,
vaikka heidän kielensä, kulttuurinsa ja elämäntapansa olisivat erilaisia.
Oli se sitten japanilaiset eleet…
japanilaistyylinen melodia,
tai anime, josta japanilaiset pitävät,
haluan ottaa itselleni rakkaita asioita -
ja käydä muissa maissa,
jotta voisin… tavata jokaisen,
ja jotta jokainen voisi nauttia Japanin eri puolista.
Isoäiti sanoi:
"Tämä kukka kukkii veden pinnalla."
"Se kukkii vain päiväsaikaan. Niin hän opetti minulle."
Hän sanoi, että se kukkii vain auringon suuntaan.
Hän sanoi: "Se kasvaa ja kurkottaa ulos mudasta ja kukkii."
Olen eräs asia, jonka nimi on "guren jigoku".
Se on yksi helvetin -
rangaistusmuodoista.
On niin kylmä,
että iho irtoaa ja ruumis kääntyy nurinperin kuin lootuskukka.
Se on rangaistus helvetissä. Liha vääntyy punaisen lootuksen muotoon.
Sen nimi on "guren jigoku".
Otin siis "gurenin" "guren jigokusta",
ja "hanan" lumpeenkukista luodakseni kappaleen "Gurenge".
Toinen merkitsee veristä loppua,
ja toinen on lumme, joka kasvaa kohti toivoa ja aurinkoa.
Ajattelin, että se on kuin elämäni.
Ymmärrän, miksi isoäiti pitää lumpeenkukista niin paljon.
Bye-chi!
Kiitos!
Mitä?
Kymmennen vuosipäivän kiertue.
Kohtasimme vaikeuksia alusta asti,
ja joitain konsertteja piti perua, joten se oli hankalaa.
Mutta jokainen teki yhteistyötä,
jotta saimme tehtyä upean kiertueen.
Olen iloinen, että pystyin sanomaan: "Tänään on taas hyvä päivä!"
Kiitos valtavasti.
Saatoit tehdä virheen aiemmin Budokanissa,
mutta kaikki on hyvitetty.
Olen iloinen.
Nyt voin tähdätä loppua kohden… Älä itke!
Anteeksi! -En halua enää itkeä.
Kaorin piteli häntä.
Kiitos tuhannesti.
Saimme nähdä upean konsertin.
Kesti kauan päästä tänne asti.
Niin. -Talvi on taas tullut.
Tule tänne.
Itkeminen väsyttää minua.
Se sai minut ymmärtämään, että en päässyt tänne asti yksin.
Joka päivä jokainen teki yhteistyötä -
varmistaakseen, että taas koittaisi hyvä päivä.
Jos olisin omillani,
en olisi täällä nyt.
Jokainen on antanut minulle voimaa olla LiSA.
Sain viimeisen kymmenen vuoden aikana ystäviä.
Pärjäsit hienosti.
Kiitos.
Näkemiin. -Onnea loppuvuoteen.
Kiitos. -Pidä hauskaa.
Rentoudu. -Kiitos.
Hei hei. -Hei hei.
Nähdään. -Hei hei.
Kiitos.
Miltä se tuntuu, Yui?
Hyvältä. Minulla on paita täällä alla.
Niin. Se on söpö.
YUI - SISKO
Haluan nähdä eri tyylejä, mutta voimmeko ottaa ensin kuvan?
Mistä aloitamme? -Tältä sivulta.
Ei mietitä julkaisupäivää nyt vaan sitä, mikä on paras.
Tämä on t-paita.
Tässä on kiva kirahvikuvio.
Jos L-koko perustuu Yuin vyötäröön, se ei mahdu pojille.
Mitä vyötäröön tulee… Tämä on L-koko, eikö?
Vaatteita on vaikeaa tehdä.
Minulla ei ole perustietoa, kuten mistä taittaa,
jotta tyyli muuttuisi, ja niin edelleen.
Ehdotin juttuja, joita haluaisin tehdä,
ja työstän niitä pikkusiskoni ja Haradan kanssa.
Me kolme.
Jokainen meistä kertoi, mistä piti,
ja siskoni piirsi kaiken.
Vaikka kyse olisi ollut ruuduista, meillä oli tietty väri-idea,
joten hän piirsi sen ja näytti meille.
Siskoni kasvoi samassa ympäristössä kuin minä,
ja pidämme samanlaisista asioista.
Miten sen sanoisin?
Kun hän sanoo "Ah!", tiedän tismalleen, mitä hän haluaa.
Hänen kanssaan voin kommunikoida sydämellä -
sanomatta sanaakaan.
Joten kun loimme ROY-brändin yhdessä,
vaatteisiin liittyi asioita,
joita ei voi vain sanoin ilmaista.
Esimerkiksi jokaisen idea söpöydestä on erilainen.
Sitä käytetään kasuaalisti.
Pukeudutaan arkisesti, mutta omalla tyylillä.
Järjestellään uudelleen.
Niinpä.
Hän ilmaisee kaiken piirroksissa,
ja luo sille tyylin.
Hän aistii, mistä pidän,
ja mistä en pidä.
Tuosta on apua.
Hän on myös…
herkkä ja huomaa -
muutokset mielialassani ja tunteissani.
Kun äitini ei ymmärrä minua,
voin mennä siskoni luo ja valittaa sanomalla:
"Miksi äiti ei ymmärrä?"
Hän on kanssani samalla aaltopituudella -
ja ymmärtää minua.
Sellainen hän on.
Mitä vaatteisiin tulee…
Meillä ei ole pukua vielä. -Vai niin.
Kannan tätä kaikkea mukana.
Koska opin virheestä.
Kun olin yläkoulussa, ennen kuin debytoin,
minulle sanottiin, että otetaan kasvokuva.
Olin innoissani, sillä silloin minut meikkasi ensimmäistä kertaa ammattilainen.
Menin sinne innoissani, mutta kasvoistani tuli aivan tunnistamattomat.
Sellaista se on.
Mietin: "Kuka tuo on? Ovatko silmäni aina olleet tuollaiset?"
Siksi teen aina oman silmämeikkini.
Aivan. -Koska silmät muuttavat kasvoja.
Suojellakseni LiSA-imagoa teen aina oman silmämeikkini.
Mikä on suosikkipaikkasi? -Paikkani?
Paikka!
Talossasi tai… -Kylpyhuone.
Talosi kylpyhuone? -Ei. Mikä tahansa kylpyhuone.
Mikä tahansa? -Niin, koska voin olla yksin.
Aivan. Kylpyhuone siis.
LiSA-nimen alkuperä.
Se on oikea nimeni.
Niin arvelinkin.
Risa Oribe. -Niin.
Isäni selasi sivuja näin, ja siellä luki Risa.
Mikä olit edellisessä elämässäsi?
Edellisessä elämässä? -Niin.
Kulkukissa.
Lempiruoka kokata?
Tonjiru. -Tiesin, että sanoisit noin.
Pilkottu.
Tonjirun lisäksi teen usein myös misokeittoa.
En ole koskaan ollut mikään kokki,
mutta pysyäkseni terveenä ennen konserttia -
on turvallista tietää tarkalleen, mitä aineksia on käytetty.
Siksi aloin laittaa itse ruokaa.
Saan myös aikaa ajatella.
Näyttää hyvältä.
Voitko kääntää sen?
Luulen, että kuolinvuoteellamme -
emme mieti omia saavutuksiamme,
vaan sitä, millaista oli elämä muiden kanssa.
Uskon, että muistamme hyviä aikoja.
Ja ne hyvät muistot -
eivät ole sitä, mitä saavutit yksin.
Japan Record Awardsin aikana,
kuten myös Kōhakussa, opin, että monien kasvot muistuvat mieleen -
onnellisina hetkinä.
Kun kokee onnea,
muistaa niitä ihmisiä, joiden kanssa yhteistyössä -
on sen onnen saavuttanut.
Isoäiti on yhä elossa,
mutta hän kirjoitti testamentin, sillä hän ei tiedä,
milloin kuolee.
Minä säilytän sitä testamenttia.
Vaikka hänellä on varmasti monia asioita sanottavana,
viimeiset sanat hän kirjoitti -
pojalleen ja tyttärelleen,
äidilleni ja hänen veljelleen, hän kirjoitti:
"Toiveeni on, että kumpikin elää yhdessä rauhassa ja onnellisina."
Kun näin sen,
ja työstin juuri silloin kappaletta "homura",
ymmärsin,
että ihmiset viime kädessä toivovat onnea heille, jotka vielä elävät.
He eivät toivo onnea itselleen,
vaan siirtyvät ajasta ikuisuuteen toivoen muille onnea.
Sen minä opin.
Aivan.
Sillä tavalla jäljelle jäävät ihmiset -
voivat olla vahvoja ja jatkaa elämää.
Ja uskon, että he, jotka jäävät taa -
kuolevat myös ajatellen samalla tavalla.
72. NHK:N RED & WHITE LOPPUVUODEN FESTIVAALI, 2021
Ai, vai niin.
Voiko nuottia nostaa korkeammalle? -Kyllä.
Koska se loppuu tuolla tavalla, me voimme… -Niin.
Ja ehkä voimme lisätä sen -
aivan kappaleen loppuun.
Okei. Kertosäkeeseen.
"NEW ME" itsessään liittyy livekonserttiin,
ja konsertin nimi on "Eve and Birth".
Koen, että jokin, jonka kanssa synnyin, on yhteydessä LiSAan,
mutta olen myös oma itseni, Risa Oribe, koska LiSA on olemassa.
He ovat tasavertaisia.
Kuin sisälläni ollut juuri olisi kasvanut puuksi.
Taimi alkoi kasvaa -
ja sillä on nyt uusi suunta. Siitä tässä on kyse.
Haluatko sen alkavan tästä?
Siinä on aika paljon kaikkea. -Niin on.
Menin tuohon melodiaan suoraan tästä pisteestä.
Aivan. Tämä nuotti muutettiin. -Niin.
Missä se oli?
Minusta tämä on hyvä.
Seuraavan säkeistön on oltava punk.
Se olisi upeaa.
Yhtäkkiä.
Tehdään niin.
Voitko koettaa nopeuttaa tätä kohtaa?
Voit tehdä niin.
Vau. -Kuulostaa tosi siistiltä.
Siinä on kaikki, mistä puhuit. -Niin on.
Pidän tuosta muutoksesta. -Niin, se on kiva.
Minusta se on hyvä juuri näin.
Valmista. -Se oli siinä.
Hän pitää siitä.
Se on tosi hyvä, vai mitä? -Se on tosi hyvä.
Olen iloinen. -Hurraa.
Kertosäkeeseen Shota lisäsi lauseen "Oribe Sekin kaupungista, Gifusta,
ja Horie Kanin kaupungista, Gifusta."
Oribe Sekin kaupungista, Gifusta
Horie Kanin kaupungista, Gifusta
Oribe Sekin kaupungista, Gifusta
Horie Kanin kaupungista, Gifusta
Noin.
Olet aina sanonut,
että on LiSA ja Risa Oribe.
Ajattelen, että kun menen ulos LiSAna, laitan aina meikkiä.
LiSA ei kuulu minulle.
Olet aina sanonut niin. -Niin.
Siispä jotta ei -
aiheuttaisi pettymyksiä heille, jotka rakastavat LiSAa,
Risa Oriben on tehtävä töitä.
Se aina huvittaa minua.
Risa Oribe ei ole niin hurja.
Siltä näyttää.
Risa pitää enemmän näistä mukavista vaatteista,
sukkahousuista housujen alla,
koska on kylmä.
LiSA pukeutuu verkkosukkahousuihin ja hameisiin.
Suoraan sanottuna, mitä on LiSA?
Koska ei näytä siltä,
että hän olisi mikään vaihtoehtoinen persoona, jota esität.
Niin.
Hän on sinä, mutta LiSA on LiSA, eikö?
No,
mikä on panokseni LiSAan,
olen vain siemen.
Olen…
pelkästään lähdevettä.
Mutta jokaisen halut, toivot ja unelmat -
ovat ne, mitkä kietoutuvat lähteeseen,
luoden joen ja valtameren.
Juoni vai?
Kirjoitat juonta varten valtavasti lyriikoita.
Kysyn itseltäni, miltä minusta tuntuu, ja kirjoitan sen ylös.
Jotkin asiat tekivät minuun vaikutuksen.
Ne tarkoittavat samaa asiaa,
mutta kerran kirjoitit:
"Kuinka tulet elämään?" -Niin.
Kirjoitit myös: "Päätä se itse."
Niin.
"Minuun on sattunut, mutta sieluni ei lähde pois."
Siis "NEW ME" -
ei kerro -
yhdessä taistelusta ja käsien solmimisesta yhteen maaliviivan edessä,
vaan toisten tukemisesta,
jotta voi elää omaa elämäänsä -
täysillä.
Jokaisen on käytävä oma taistelunsa -
tehdäkseen päivästänsä hyvän.
Koska paljon on nyt meneillään,
haluan konserttiini tulevien ihmisten -
katsovan omaa huomistaan -
ja omaa elämäänsä, kun he lähtevät areenalta,
ja elävän elämäänsä niin.
Se on kuin vala,
joka vannotaan sydämessä.
Sellainen laulu se on.
Olen valmis.
Viileä nainen. Olen kunnossa.
Niin mystistä ja yllättävää.
On hämmentävää -
miettiä monien ihmisten käsitystä oikeudenmukaisuudesta.
Luulen, että mielessäni mietin: "Haluan olla siisti tyyppi!"
Tuntuu kuin järjestelisin aivojani.
Se ei ole sama kuin päiväkirjan kirjoittaminen.
Vastauksen etsiminen sisältä on eräänlainen prosessi.
Asioiden kirjoittaminen ylös -
auttaa minua keksimään lyriikoita.
Esimerkiksi,
kun minusta tuntuu, että tajuan viimein, mitä opettajalla oli tapana sanoa,
syntyy lause: "Opettajan sanomisista on joskus hyötyä."
Kun merkitsee muistiin -
jokapäiväisiä havaintoja,
niistä voi lopulta tulla lyriikoita.
Olen kirjoittanut kysymyksen: "Miksi olet yksinäinen?",
ja olen kirjoittanut vastauksen tänne.
On monia noloja päiväkirjamerkintöjä.
Aina, kun yritin kertoa tunteistani jonkun edessä,
mietin liikaa tilannetta ja toisen miellyttämistä,
enkä pystynyt olemaan täysin rehellinen.
Joten yksin usein kirjoitin -
tunteistani kirjeisiin -
tai päiväkirjoihin.
Teen sitä yhä vieläkin.
Kirjoitan koko ajan tunteistani.
Tässä lukee: "Nuorena on ihanaa, mutta aikuisena on hauskaa."
Kaikki päättyy lopulta aina hyvin positiiviseen sävyyn.
Luulen, että tämän takia minun on mahdollista kirjoittaa:
"Tänään on taas hyvä päivä."
En tarkoita pahalla, mutta en halua musiikin olevan työni.
Haluan roolini LiSAna olevan työni.
Joten yhtyeeni jäsenet miettivät, mitä LiSAn fanit haluavat,
eivätkä tee vain musiikkia, josta itse pitävät.
Sitä -
yhtyeeni jäsenet ovat juuri nyt.
Jokainen tekee kovasti töitä -
LiSAn eteen. Minä mukaan lukien.
Minua torutaan usein,
koska muutan keikan kappalelistaa.
Ei se kai ole mahdotonta.
Mitä mieltä olet?
Luulen, että he tietävät,
että en pyydä sitä kaikkea vain -
omien tunteideni takia tai itsekkyyttäni.
Siksi he harkitsevat pyyntöäni.
Oli kyse sitten minun ideoistani tai jonkun muun mielipiteistä,
jokainen miettii yhdessä, mikä on LiSAlle parasta -
kehittääkseen parhaat menetelmät ja show't.
Tämä tiimi miettii sitä kaikkea minun kanssani,
ja olen ylpeä, että saan luoda LiSAa heidän kanssaan.
Valmista, nyt. Kahdeksan.
Se on seitsemän. -Nyt.
Nyt.
On yhdeksäs kertani.
Vau. -Eikö ole upeaa?
Oletko tehnyt sen niin monta kertaa?
Mutta sen tekeminen konsertin päätteeksi on jotain, mitä en ole tehnyt -
sitten Budokanin konsertin jälkeen. -Älä mainitse sitä.
Ensimmäinen Budokan-konserttini. -Lopeta tuo.
Oli alkuvuosi 2014.
Siitä on siis kahdeksan vuotta, koska nyt on 2022.
Oliko konsertti niin huono?
Se oli huono.
Kaikki tekivät näin.
Silloin lauloin vain yhdellä tavalla,
eli jos en laulanut sillä tavalla niin -
kappale oli pilalla.
Halusin lähteä kotiin.
Meitä jännitti yhä enemmän, kun näimme hänen ilmeensä.
Kannustimme sinua. -He olivat minusta huolissaan.
Aloit näyttää synkältä,
joten kannustimme sinua.
Kaikki rukoilimme hänen puolestaan.
Et osaa valehdella.
Et osaa huijata ihmisiä.
Niin, en osaa valehdella.
Luulen, että olen katunut valehtelemista monta kertaa.
Kun valehtelee, eniten kärsii itse.
Silloin en voi olla lavalla itsevarma.
Niin.
Se on kuin silloin, kun ei voi kohdata äitiään, koska salaa jotain.
Niin, ymmärrän.
Siksi päätin jo varhain,
että en valehtele.
Saattaa kuulostaa oudolta,
mutta minulla on kappale nimeltä "Eien",
ja se on debyyttialbumillani.
Laulu kertoo isästäni.
Isäni oli vierelläni ja sanoi:
"Risa, rakastan sinua.
Olen kanssasi ikuisesti", mutta seuraavana päivänä hän lähti.
Hän ei koskaan palannut enää kotiin.
Voi, isä. -Mietin: "Mitä on ikuisuus?"
Sitä minä tarkoitin. -Siltä minusta tuntui lapsena.
Siksi päätit, että et valehtele. -Niin.
Mutta siihen mennessä kun debytoin, ymmärsin,
että "ikuisuus" oli se määrä rakkautta,
jota hän tunsi minua kohtaan siinä hetkessä.
Nyt pystyn tapaamaan isääni.
Hän on niin huoleton.
Olet todella anteeksiantavainen. -Niin, annan hänelle anteeksi.
Tehdään kovasti töitä.
Hoidetaan tämä. -Onnea matkaan.
Onnea matkaan. -Tehdään kovasti töitä.
Avioeroni jälkeen -
romahdin täysin myös henkisesti,
joten minulla oli hyvin vaikeaa.
Joka päivä -
tapahtuu hyviä ja pahoja asioita,
mutta kuulin, että on hyvä sanoa ääneen:
"Tänään on taas hyvä päivä."
Kun kuulin sen,
ajattelin, että onpa kauniisti sanottu.
Joten menin kotiin,
ja sanoin: "Risa, jos sanot ääneen,
että tänään on hyvä päivä, hyviä asioita tapahtuu."
Ajattelin, että jos voimme muistaa sen tunteen,
sanat voivat käydä toteen.
Joten jaoin lasteni kanssa kaiken, mitä olin oppinut, tuntenut,
sitaatit, jotka löysin, ja asiat, joita halusin tehdä.
Juuri nyt saattaa olla vaikeaa,
mutta asiat todellakin järjestyvät.
Kun ihmiset syntyvät,
he synnynnäisesti pyrkivät tulemaan onnellisiksi.
Asiat saattavat olla vaikeita, ja me opimme,
mutta olin varma, että olisimme onnellisia,
joten sen mielessä pitäen sanoin:
"Risa, sano ääneen, että tänään on taas hyvä päivä!"
Käyttäydyin aina innokkaasti,
ja lauloin onnellista laulua.
Olin iloinen.
Kun he nauroivat ja kysyivät "Mikä sinua vaivaa?",
olin todella helpottunut.
Opin ne sanat toivon sanoina,
joten olen kuten sinä.
Se kaunis lause liikutti sinua,
ja jaoit sen rakkaidesi kanssa,
joten nyt minä jaan sen omien rakkaideni kanssa.
Kuljen omaa polkuani.
Joten kulkekaa tekin omaanne!
Edessäpäin,
tulevaisuudessa, kun vuodenajat jälleen vaihtuvat,
tapaamme taas.
Tämä laulu on teille kaikille, jotka parhaansa mukaan elävät elämäänsä!
Kiitos!
Rauhaa!
Tänään on taas hyvä päivä!
Bye-chi!
Juuri nyt -
olen todella innoissani tulevaisuudestani.
Minä muutun,
kypsyn ja kehityn.
Haluan nauttia siitä, ja odottaa itseltäni yhä enemmän.
Koen, että olen kokenut paljon vaikeita hetkiä.
Mutta…
pystyin jatkamaan elämää…
ja olen täällä tänään.
Minulla on todella hauskaa.
Koska jatkoin etsimistä,
ja koska murehdin paljon, ja käytin aikaa vastausten löytämiseen,
pystyn nyt… nauttimaan elämästäni.
Luulen, että on parempi kokea vaikeuksia.
Luulen, että vastaani tulee yhä lisää -
vaikeuksia tulevaisuudessa,
mutta haastan jokaisen, itken, suutun,
ja kohtaan ongelman kasvokkain.
Sitten, luulen… kaikki järjestyy.
Vilpittömästi, rehellisesti, oikeasti.
En juokse pakoon. Jos kohtaan vaikeuksia,
jonain päivänä,
uskon, että pystyn sanomaan, että kaikki järjestyi,
että taas oli -
hyvä päivä.
Tekstitys: Sanni Heininen