Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX DOKUMENTUMFILMJE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ó, működik!
Még mindig működik.
Emlékszel a raktárban lévő zongorára?
- Azt nagyi vette nekem, igaz? - Igen.
- Emlékszel? - Igen.
Anya meg azt mondogatta, „A szülinapomon majd
Risa zongorázik, Yui pedig elénekel egy dalt.” Igaz?
- Nem úgy volt. - Tényleg?
Risa, te játszottál a zongorán,
aztán azt mondtátok, feküdjek le,
- és Yui megmasszírozta a hátamat. - Igen, megmasszíroztad.
- Mire kellett a zongora? - Pontosan.
A dal, amit eljátszottál, egy esküvői szám volt.
- Nem szülinapi. - Tényleg.
- Menni fog! Mindent bele! - Már befejeztem.
Ennyi volt?
Olyan sok mindent elvesztettem gyerekkorom óta.
Mikor erre rájöttem és magam mögé néztem, már csak a zene maradt.
Ezért nagyon igyekeztem, hogy azt ne veszítsem el,
hogy elérhetővé váljon számomra a boldogság.
De még így is, a rossz dolgok egymást követik az életemben.
Mit tehetek magamért abban a helyzetben?
Hamar eldöntöttem,
hogy nem fogok hazudni.
Nem fogok hazudni magamnak.
Őszintén hinni fogok magamban.
70. NHK DALFESZTIVÁL
Ha hiszel, jó dolgok történnek.
Ahogy a gyermek elhiszi, amit az anyja mond,
hogy jó dolgok történnek, ha elhiszed, hogy „a mai is egy remek nap.”
„Rendben! A mai is egy remek nap!”
Higgyünk ebben, és éljünk így!
Csináljuk!
Készen állok.
Tegyük nagyszerűvé!
Rendben.
Amikor megpróbálok valamit, mindig akad valami baj.
Akkor is, mikor épp elkezdődött a turném,
de a sajtó beszámolt a személyes családi gondjaimról.
Melyik volt életed legnehezebb pillanata?
Ami most velem történik, az bárki mással megtörténhet, igaz?
Másnap, miután a sajtó beszámolt a családomról, koncertem volt.
A magánéletemnél is jobban aggasztott az,
hogy hogyan jelenjek meg mindenki előtt LiSA-ként.
Mit és hogyan kellene mondanom,
hogy az emberek ne aggódjanak értem?
Komolyan elgondolkoztam ezen
pár órán keresztül.
Miután ezen töprengtem pár óráig, elindultam a koncertre.
Engem és talán titeket is mind,
minden nap megpróbáltatások érnek,
és ez minden társadalomban így van.
Ettől még nem oldódtak meg a problémák a magánéletemben,
de rájöttem, hogy van egy hely,
ahová bármikor visszatérhetek, és ahol az emberek várni fognak rám.
Ez bátorságot adott és megnyugtatott.
De a mai nap a miénk, akik itt egybegyűltünk. Rendben?
Érezzük magunkat jobban, mint bárki más a világon! Jó?
Közben úgy döntöttem, továbblépek.
Nem számoltam fel a gyengeségeimet,
a fájdalmamat vagy a szomorúságomat.
De úgy döntöttem, egyelőre szaladok előre.
Rájöttem,
hogy ha nem is oldódik meg minden, a múltban
már sok sebemet begyógyította az, hogy haladtam előre.
Vannak dolgok, amiket helyesnek tartok.
Például, sok esetet láttam, amikor az emberek cserbenhagyták egymást,
nem csak romantikus kapcsolatokban, hanem általánosan is,
amivel végül saját maguknak okoztak fájdalmat.
Ezért fogadtam meg,
hogy őszintén élek és soha nem hagyok cserben senkit.
Oké.
FELVÉTEL
YUKI KAJIURA ZENESZERZŐ
Ez csak az én értelmezésem,
de az első rész kissé szomorkás, ugyanakkor a jövőbe is tekint,
a második fele meg a reményről
és a felemelkedésről szól.
Szerintem így értelmezhető ez a dal.
Végigmenni a fehér úton
A „végimenni a fehér úton” részt kissé több éllel énekeld!
- Oké. - Ha erős, áramlani fog a kórus felé.
De nagyon tetszik ez a rész.
Oké, ez segített megérteni a ritmust. Köszönöm.
- Próbáljuk meg megint. - Oké.
Azon gondolkodok, vajon mennyit tudtam elengedni a fájdalmamból,
és beleépíteni ebbe a dalba.
Értem, hogy mire gondolsz.
Ha túl boldog lennél, talán nem is tudnád megírni ezt a dalt.
- Egyetértek. - Ugye?
De szerintem a művészek többsége is így van ezzel.
- A nagy írók is így voltak vele. - Igen.
Úgy gondolom, ha túl boldogok vagyunk,
és teljesen elégedettek is,
akkor semmit sem tudunk alkotni.
- Én így érzem. - Igen.
Most már könnyebben lelek boldogságra,
de azt hiszem, sohasem leszek elégedett.
Ma úgy fogok énekelni, mintha Sayuri Ishikawát idézném meg.
Mikor Ms. Kajiurával beszéltem,
azt mondta, hogy az „Akeboshi” dal elején,
a „taiyou” szó „ta”szótagánál,
mikor kilélegzem azt a magas hangot, női fejhanggal,
akkor nagyot dobban a szíve.
Mikor Ms. Ishikawa azt mondja: „kakushi kirenai”,
azt mondja, „Ó!”
Az az „Ó!”, mikor azt mondja,
„Ó, koetai.” Az a kis rész.
Akkor azt érzem, hogy kiáltanom kell: „Sayuri!”
Remélem ezt bele tudom foglalni
a részekbe, ahol „tai” van, vagy a „shinjitsu wa” elejére.
Nagyon nyugtalan vagyok, ezért nem tudok leállni a mozgásokkal.
Ezért bánom meg mindig, mikor visszanézem a felvételeket.
- Azt kívánod, bár megálltál volna? - Igen.
Ami ezeket a mozgásokat illeti,
elgyakorlod őket fejben, mielőtt kezdődik a filmezés?
- Igen? - Igen.
DVD-ket néztem a múlt japán kurtizánjairól, például az oiran-okról.
Mikor lefeküdtek, nagyon lassú mozdulatokkal ereszkedtek le.
Az anime életem minden fordulópontjánál
lehetőségeket nyújt nekem.
Egy Angel Beats! nevű projekt keretén belül debütáltam.
Mindenképp tetszettél volna.
ANGGEL BEATS!, 2010
Egy a hatmilliárdhoz az esélye, hogy újra találkozzunk, de ha találkozunk,
még ha nem is tudsz majd mozogni,
akkor is feleségül foglak venni.
Nem volt célom, hogy anime énekessé váljak,
de elkezdtem egy Csajok Halott Szörnye nevű együttesben énekelni.
Mivel ez volt a legelső lehetőségem,
elszántan ragaszkodtam hozzá.
Csak egy mocskos szájú vidéki kölyök voltam…
aki imádott énekelni, ezért folytattam az éneklést.
Nagyon sok embertől kaptam nagyon sok támogatást,
és most itt állhatok, ezen a színpadon.
Minden nap
azt mondhatom, „Remek nap a mai!”
Be szeretnék jelenteni valamit.
A munkánk az Angel Beats!-nek, mint Csajok Halott Szörnye, véget ért.
Nagyon köszönöm mindenkinek a támogatást!
De ez nem lesz a karrierem vége.
Idén tavasszal fogok debütálni, mint LiSA, az énekesnő!
Szerződést kötöttem az Aniplex-szel, és szólóként debütáltam.
Én voltam a márka első művésze,
ezért az első dalommal már lehetőséget kaptam,
hogy egy Fate/Zero nevű nagy produkció főcímdalát énekeljem.
Mindenki keményen dolgozott, hogy LiSA sikeres legyen,
ezért mindig elszánt voltam, hogy ne hozzam őket szégyenbe.
LISA LOVE IS SMILE ALWAYS
Mivel már tíz éve csinálom ezt,
mindenkinek van valamilyen elképzelése,
hogy mikor milyen kellene legyen LiSA.
Régebben úgy éreztem,
hogy mindenki kívánságának meg kell felelnem.
Ami az én álmaimat illeti,
miután felléptem a Budokánban,
az emberek azt kérdezték: „Mikor fog fellépni a Tokyo Dome-ban?”,
vagy azt mondták: „LiSA talán felléphet a Kōhaku műsorban”.
Rengetegen beszéltek erről.
Ez megérintett.
Ezért lett az a célom, hogy fellépjek a Tokyo Dome-ban
és a Kōhaku műsorban.
A „Ragadd meg a pillanatot” alatt,
mindenki azt mondta, „Elintézzük, hogy LiSA szerepeljen a Kōhakuban!”
RAGADD MEG A PILLANATOT TOKIÓ DALA, 2018
„Futottam, folyt rólam a víz”
De abban az évben nem jutottam be a Kōhakuba.
Ezért úgy gondoltam, nem vagyok elég jó, hogy bekerüljek oda.
Úgy gondoltam, hogy a bennem élő LiSA-nak vége.
Tényleg azt hittem.
De ennek ellenére, az anime producerek
esélyt adtak nekem az éneklésre.
De egy anime készítésének folyamatában
rengeteg ember vesz részt.
Ezt az Angel Beats! produkció alatt tanultam meg.
Ezért nem engedhettem meg magamnak, hogy bátortalanul dolgozzak.
Aztán részt vettem a Démon Gyilkos produkcióban.
Tudtam, hogy mindenki mekkora szeretettel dolgozik rajta,
ezért meg akartam felelni annak.
Aztán első alkalommal meghívtak a Kōhakura.
Én…
Úgy éreztem, megmentettek.
Azt gondoltam, „Ó, úgy örvendek!
Sikerült elérnem valamit, amin mindenki olyan keményen dolgozott.”
Ms. LiSA.
GURENGE
A 70. NHK VÖRÖS ÉS FEHÉR ÉVVÉGI DALFESZTIVÁL, 2019
Ezek nem olyasmik voltak, amit magamtól akartam elérni.
Megkaptam a lehetőséget, hogy odamenjek,
ezért mindent bele akartam adni.
Ennyi az egész. Nem mindenki állhat azon a színpadon.
Mivel nekem megadatott,
mindent bele akartam adni.
Ennyi az egész.
Ez nem változott azóta, hogy a Csajok Halott Szörnyében voltam.
Ha lehetőséget kapok, hogy csináljak valamit,
ami boldoggá fog tenni valakit,
akkor mindent beleadok azokért az emberekért.
Így éreztem.
GIFU, KAKAMIGAHARA KIJÁRAT 1KM
- Hazajöttem. - Üdv itthon!
Üdv itthon!
- Tama! - Itt van Risa.
- Tama! - Itt van Risa. Köszönj neki!
Isten hozott itthon!
Gyere ide!
Itt van Risa.
Hazajött.
Gyere ide!
- Jó étvágyat! - Jó étvágyat!
Kértek sót és borsot?
Nem kértek?
Tényleg?
Szórjatok rá ebből a sóból.
Mondtam, hogy nem kérek.
- Mi? Nem kérsz? - Mondtam, hogy nem kérek.
Csak próbáld ki.
Nagyon hálás vagyok azért, hogy van egy hely, ahová hazatérhetek.
Anyukám
most anyaként élhet.
Mikor fiatal voltam, anyukám dolgozott.
Tehát inkább az apa szerepét játszotta.
De most anyaként éli az életét.
Közben nagymamám meg ilyeneket mondott: „Ó, lengenek az ágak,”
„vajon mi fog kinőni tavasszal,”
vagy, „A tavirózsák csak nappal nyílnak.”
A kertben meg zöldségeket szedtünk.
Ez egy jó esély nekem visszatérni a természetbe.
Rájöttem, hogy az mennyire fontos.
Addig mindig azt gondoltam,
hogy az a jó, ha folyton dolgozok.
Megértem.
Azt hittem, ha kicsi szünetet is tartok, akkor lemaradok.
A végtelenségig tudnék itt sétálni.
Mindig elrejtőztem az erdőben.
Ide jöttem, mikor egyedül akartam lenni.
Azt hiszem, anyukám is
jött ide egyedül.
Ne rázd meg úgy!
Yui!
Erre nézz!
Jó gyerek.
Ami azt illeti, túl jó is volt.
Azt hittem, nincs is nála jobb gyerek, de az igazság az volt…
hogy nem tudta elmondani,
hogy mi nem tetszett neki vagy hogyan érezte magát.
Anya, 21 éves korodban születtem,
és 27 éves voltál, mikor elváltál.
Két gyereked volt,
és dolgoznod kellett.
Meg kellett küzdenem a nyomással,
hogy felelősségteljes nővér legyek, és az apátlanság szomorúságával is.
Emiatt káosz lett úrrá az életemen.
Akkor kezdtem kimaradni az iskolából.
Igen, tudjuk.
Igen, az volt életünk legnehezebb időszaka.
- Reménytelennek tűnt. - Igen.
Nem volt elég ételünk.
Az életem teljesen megváltozott,
és az általános iskola második évében abbahagytam az iskolát.
Sok gondot okoztam mindenkinek.
Vagyis inkább mindenki aggódott miattam.
Tudtam, hogy anyukám szünet nélkül dolgozik,
hogy eltartson engem és a húgomat,
és hogy néha sírt fürdés közben,
mert maga alá gyűrte a túlélésért való küzdelem.
Ezért nem engedhettem meg magamnak, hogy túlságosan önző legyek.
De anyukám szükségét érezte, hogy minden gondoskodást megkapjak,
ezért amikor látta, hogy otthon egyfolytában énekelek,
hagyta, hogy zeneórákat vegyek.
Már gyerekkoromban se volt idegen tőlem az éneklés.
Azután,
anyukám hagyta, hogy felvételizzek egy színiiskolába,
amire mindig is nagyon vágytam.
Dicséretben részesültem.
Mondtam anyukámnak, hogy komolyabban akarok foglalkozni ezzel.
Anyukám talált nekem szállást,
Okinawára mentem tanulni.
De végül az álmom nem vált valóra,
ezért visszatértem Gifuba.
Függetlenné akartam válni.
Nem hagyatkozhattam anyára.
Miért nem?
Mert Okinawára mentem.
- Mert sok pénzt költöttem rád? - Igen.
Sok pénzt költöttél rám,
és tudtam, milyen keményen dolgoztál,
hogy felnevelj minket.
- Kérlek, ne sírj! - Megint sírni fog.
- Hagyd abba! - Olyan könnyen sírva fakadsz.
Hamar felelősségteljes felnőtté akartam válni.
Miért sírsz?
- Megríkatsz. - Nem tehetek róla.
Van valami,
ami mindig eszembe jut
az esős napokon.
Mikor gimnazista voltam,
az igazgató behívta anyukámat az iskolába,
és mivel alig jártam órákra,
az igazgató és az osztályfőnököm azt mondta,
hogy nem mehetek osztálykirándulásra,
mert nem tudok csapatban dolgozni.
Anyukám erre azt mondta,
„Kérem, higgyenek benne!”
Láttam, hogy sírt, miközben ezt mondta,
és ez valamiért nagyon felmérgesített,
becsaptam az ajtót és hazasétáltam.
Aznap is így esett az eső.
A hozzáállása, hogy mindig hitt a lányában,
sohasem változott, bárhol voltam is.
Még akkor sem, amikor összevesztem egy barátommal,
mikor összevesztem a párommal, vagy mikor a felettesemmel vesztem össze.
Még akkor is, mikor hazudtam,
megvolt benne ez az erős hit,
mindig az én pártomat fogta.
Mikor abbahagytam a színiiskolát,
azt mondták, jöjjek haza.
Meg kellett ígérnem anyának, hogy felhagyok az énekléssel,
tehát azzal az elhatározással jöttem haza.
De aztán kezdtem az iskolában szerzett készségekre gondolni,
és arra, hogy mire volt jó az a három év.
Ez Avril.
Mikor kilencedikes voltam,
megkértek, hogy legyek az énekese egy együttesnek.
Az nagyon jó móka volt.
Miután elkezdtem a középiskolát,
alapítottunk egy Chucky nevű bandát.
A Chucky tagjai szerették a punk rockot.
Azt mondták: „Hadd tanítsalak meg a punkra!”
Meg hogy: „Dr. Martenst kell viselned.”
Először az öltözködésükre tanítottak meg.
Mindig a raktárba mentem, hogy gyakoroljak az együttesre.
Elég lerobbant hely volt.
Az emelet már szinte omladozott. Anyukám hozta helyre az egészet.
Odavittük a hangszereinket, és ott játszottunk.
Nagyon jó volt összegyűlni a barátokkal és zenélni.
De az utolsó iskolai évem alatt, mikor mindenki a karrierjét tervezte,
rájöttem, hogy csak én álmodtam arról, hogy zenei karrierem legyen,
ezért feloszlott a banda.
Húsz éves voltam akkor.
Mikor elég idős voltam ahhoz, hogy gondoskodni tudjak magamról,
én…
végre elkezdtem gondolkodni az útról, amit be kell majd járnom.
Mikor visszanéztem,
rájöttem, hogy az egyetlen, amivel foglalkoztam, az a zene volt.
Az volt az utolsó reményem, ami életerőt adott.
Két út állt előttem. Mehettem volna külföldre,
hogy elölről kezdjek mindent,
vagy mehettem volna Tokióba, hogy szerencsét próbáljak.
Úgyhogy azt gondoltam, gyerünk Tokióba!
Fogtam az összes pénzemet, és Ai lakásába mentem.
Forró!
Nagyon forró.
AI, EGY BARÁT
- Te kávézol? - Rengeteg kávét iszok.
- Tényleg? - Igen.
De te mindig azt a nagyon édes dolgot ittad.
Tejeskávét ittam.
Egyik nap megtudtam, hogy mi LiSA álma.
Azt mondtad, ha nem debütálsz 23 éves korodig,
- akkor abbahagyod az éneklést. - Igen.
A színiiskolás gyerekek olyan fiatalon debütáltak,
hogy 20 évesen már túl késő volt.
Spontánul aggodalmaskodok.
Igen.
Utólag beszámolok róla.
Igen, beszámolót tartasz. Mindig is ilyen voltál.
Ahelyett, hogy az aggodalmaimról beszélnék, az elszántságomra hagyatkozom.
Igen, azt mondod: „Ez történt, ezért úgy döntöttem, ezt csinálom!”
- Én azt mondom, „Sok szerencsét!” - Csak egy kis löket kell.
- Mikor például Tokióba mentem, - Igen.
megkértelek, hogy aludhassak nálad, mert ott volt koncertem.
Igen.
Csak egy egyszemélyes matracágyam volt,
mi meg ketten aludtunk rajta.
- Igen. - Mindketten röhögtünk.
Csak egy doboznyi cuccot vittem magammal.
Nem doboz volt.
- Egy kerekes bőröndöd volt. - Ó, igen?
Egy bőrönddel érkeztél, később még érkezett három doboz.
- Fiókként használtuk. - Igen!
- Igazad van. - Igen.
- Oda tettem a ruháimat. - Igen.
Igen, fiókként használtad a dobozokat,
és beleraktad az összes ruhádat.
Nem volt pénzem tárolódobozokra,
kartondobozt használtam.
Így, egymásra, igaz?
Mikor megérkeztél hozzám az egyetlen csomagoddal,
azt hittem, mindenki támogatott a döntésedben.
De később megtudtam, hogy egy nagy veszekedés után jöttél el.
Igen, elszöktem.
Én meg, hogy: „Ugyan már!”
Mert ismerem anyukádat.
Most már okés, de akkor féltem, hogy utálni fog engem.
Most már biztos vagyok benne, hogy anyukád hálás nekem.
Igen, mert befogadtál, mikor ide jöttem.
Igen.
Nagymamáddal küldetted el azokat a dobozokat, igaz?
Le voltam döbbenve, de csak utólag mondtad el ezeket.
Ha nem tudtál volna megélni,
akkor végül engem utáltak volna meg!
Úgy voltam vele, „Hagyjál már!”
Azt hiszem, hogy már gyerekkoromban
rájöttem, hogy az élet… nagyon magányos.
Igen.
YOSUKE HASEGAWA, PRODUCER
De emiatt
meghatódok, amikor érzem a barátom
vagy mások szeretetét.
A családomat
és a csapatomat
mindig egy bizonyos távolságra tartom magamtól.
De nem azért tartok távolságot,
mert szomorú leszek, mikor ők már nem lesznek körülöttem.
Hanem azért, mert megértettem, hogy egy bizonyos ponttól kezdve,
ez már az én személyes harcom.
LiSA felveszi a pozíciót.
- Csináljuk, LiSA! - Igen.
2021 őszén,
négy nagy, filmekkel és a tévével való
zenei közreműködésem jelent meg egymás után.
Remek!
Csináljuk a lefekvős részt!
Hasonlóan a Sword Art Online sorozathoz,
miután olyan sokáig énekeltem egy sorozat főcímdalát,
én is a produkció családjának tagjává váltam.
Emiatt érzem a felelősség nehéz súlyát.
Amint közzétesszük a négy főcímdalt,
jó volna, ha tudnánk csinálni valamit mindegyik dallal.
Vannak emberek, akik tenni szeretnének valamit, támogatnának,
úgyhogy, ha megoldhatnánk, hogy ők is részt vegyenek ebben…
- Az nagyon fontos. - Igen.
Akár YouTube-on van, akár online…
Egy nyitott helyen.
Azt hiszem, az jobb volna.
Rendben.
Értem.
- Elintézzük. - Köszönöm.
- Hé, Mura! Idejönnél? - Persze.
- Ki kell oktassalak. - Rendben.
Mi az?
Ezt nem kell filmezned.
Miért posztoltad a letöltés linkjét?
Elmondanád az okát? Nem mintha baj volna.
Azt gondoltam,
az emberek kíváncsiak, miről szól a „GL” dal,
ezért kiposztoltam, hogy mindenki meghallgassa.
Értem.
- Sajnálom. - Értem.
Nem gond.
Már mondtam ezt,
hogy fontos a nézőkre gondolni.
Ki nézi ezt,
és mit akar?
Főleg Twitteren.
Ma meg akartam osztani, amit te posztoltál,
aztán arra gondoltam, „Megjelent ez már YouTube-on?”
Vagy hol jelent meg egyáltalán?
„Szabad egyáltalán posztolnom ezt a videót?”
Aztán arra gondoltam, „Hol találom meg azt a videót?”
Egy tweet kikerül
a több mint egymillió követőmhöz,
valami olyanról, amiért az emberek fizetni fognak.
Vannak, akik részesei a projektnek, és azt akarják,
hogy ők is benne legyenek a tweetben,
és megkérnek, hogy közös képeket posztoljunk.
Ezért óvatosnak kell lenned minden egyes poszttal.
Sajnálom.
De megértem a szándékodat.
Figyelmesebb leszek a nézőket illetően.
- Nem mondhatom, hogy: „As you know.” - Mi az?
- Nem tudom. - Ó, ne!
- Nem úgy gondoltam! - Várj!
- „As you know”? - „As you know,”
vagyis, hogy feltételezem, hogy már tudják.
Ezt akarta mondani.
- Sajnálom. - Használni akarta azt a szót.
Erre gondolt LiSA.
Igen, erről akartál kioktatni.
- Ez jó volt. - Sajnálom.
Vége a találkozónak.
Menjünk filmezni!
Köszönöm.
Sok helyszínen dolgoztunk ez alatt az idő alatt,
közben elővigyázatosak voltunk a COVID-19 miatt.
A világon mindenki,
beleértve magamat is,
próbálta folytatni a tevékenységeit.
Mindenki sokat próbálkozott és hibázott.
Mindez megnehezítette, hogy az egyik nagy célomon,
a Dome koncerten dolgozzak.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Mik az egyéb javaslatok
azokra a napokra, amikorra a Dome koncertek voltak tervezve?
A veszélyhelyzetet meg fogják szüntetni.
- Tényleg? - Igen.
De december környékén újabb hullám várható.
A helyszín vagy a produkció tervezése.
Na és Gifu? Habár az szűkebb körű esemény lenne.
Én is gondoltam erre.
- Például a raktáramban? - Komolyan?
A családod háza mellettiben?
Hány ember fér ott el?
Legalább egy új dalt is szeretnék előadni.
Ha megértenénk, hogy fog hangzani
LiSA új dala…
Vonító?
…akkor a koncert kigondolása már nagyon egyszerű lenne.
Azért akartam a Dome-ban koncertezni,
például Tokióban vagy Nagoyában…
mert le akartam zárni egy fejezetet.
Nem nevezném érettséginek,
de fontos lenne megünnepelni az elmúlt tíz év munkáját.
Lezárni egy fejezetet.
Bizonyos értelemben, ez egy új énem kezdete.
Ez a kezdet.
A kezdet.
KEZDET
Egy új énem.
„AZ ÚJ ÉNEM”?
Akkor szerintem jobb lenne, ha egy nagyobb nyitott teret találnánk.
Egy helyszínt, amely akkora, vagy még nagyobb, mint a Budokan.
Keressünk egyet!
Ha egy sorát meg tudom írni „AZ ÚJ ÉNEM” című számnak,
akkor szerintem minden a helyére fog kerülni.
Rendben. Akkor ezt véglegesítem.
Megyek helyszíneket keresni.
Köszönöm.
Mikor először találkoztam Ms. Kaorinnal és Mr. Hasegawával,
az volt Mr. Hasegawa első szava hozzám,
hogy „LiSA, mi egy család vagyunk.”
Az, hogy családnak nevezett, érthető volt számomra.
Ha valaki azt mondja, „Te művész vagy, mi meg a te ügyintéző csapatod”,
akkor arra gondolok: „Mit csinál egy ügyintéző csapat?”
Azt mondta, „Család vagyunk. Én apa vagyok, ő anya. Te vagy a lányunk.
Azon dolgozunk, hogy lányunk álmai megvalósuljanak.”
Ezt mondta nekem, és LiSA számára
ő lett az anya,
ő meg az apa,
én meg a lányuk voltam.
Mikor komoly válsággal küzdünk, összeül a családi tanács.
- Olyan közel voltál! - Közel voltam.
RYON2, ÉNEKTANÁR
Bravó!
Kezdjünk szaladni.
Mióta énekesnővé váltam,
nagyon fontossá vált számomra megtanulni, hogyan kell a koncerteken
feltüzelni a közönséget,
hogy biztosan jól szórakozzanak.
Nem az énekhangom javítása volt a legfontosabb teendőm.
De a COVID-19 világjárvány alatt
volt elég szabadidőm.
Volt előnye és hátránya is, de amikor minden programomat lemondták,
elkezdtem aggódni,
arra gondoltam,
hogy ha nem tanulok valamit a COVID-19 pandémia alatt,
akkor kárba vész a sok szabadidőm.
Ezért elkezdtem az alapoktól
újratanulni az éneklést, a tanárommal, Ryon2-vel.
Gyerekként
örömmel énekeltem, anélkül, hogy bármin gondolkozzak,
de ahogy idősebb lettem,
a testemben és az érzelmeimben végbement változások,
illetve a nehezebb dalok miatt
folyton akadályokba ütköztem.
De nem tudtam,
hogy ez miért történt.
De a Ryon2-vel való munka segített
megoldani ezt a rejtélyt.
Most már, ha történik valami miközben énekelek,
vagy ha akadályba ütközök,
úgy érzem, hogy meg tudom találni
a kiutat azokból a nehézségekből.
Úgy érzem, lesz egy dal, amit nem tudtam, hogy el tudok énekelni.
Ez izgatottá tesz.
Ezt csak ő tudja megcsinálni.
Ha úgy érzed, nem vagy jó formában,
ha nehezen megy az éneklés, akkor mosolyogj még jobban!
Merülj el a dalszövegben, és áltasd magad!
Soha ne hagyd, hogy a közönség lássa az aggodalmat az arcodon!
Csináld így!
Rendben lesz. Még megvan a hangod, igaz?
- Köszönöm. - Oké.
Igen.
Mindig megigéz engem.
Ez remek volt!
A reklám végén azt gondolom: „Most kezdődik!”
Izgulsz tőle, ugye?
Arra gondolsz: „Most jön?”, de nem az jön.
Megzavar, még akkor is, mikor barátokkal beszélgetsz.
Elkezdődött!
Azta!
Ez fáj.
Nem dobban meg a szíved, mikor Inosuke megjelenik a képernyőn?
Nem igazán.
Mi?
- Nagyon más, mint Kirito. - Igazad van.
Itt van!
Ez fáj.
Ez Rengoku!
Ez fáj!
- Bocsánat. - Fáj.
Azt jelenti, sokat mozgattad ezt a részt.
Mindig, amikor énekel, kitágulnak a rekeszizmai és a bordái.
Sokat használja ezeket, tehát sokat mozognak.
Ezért a teste bemerevedett, hogy felépülhessen.
- Ezért fájdalmas a mozgás. - Fáj.
- De az idén jó formában vagy. - Egyetértek.
Nagyon jó.
Vajon miért?
Eddig egy élő műsor után
sohasem tudtam enni, annyira ki voltam merülve.
Minden turné során azt mondtam: „Nem bírom ki.”
Nehéz volt.
Fiatalkorom óta azt hittem, hogy az energiámmal
képes leszek mindenkit elérni.
Az első Budokan-beli koncertemig
nem jöttem rá, hogy tönkreteszem magam.
Mivel nem vigyáztam magamra,
úgy éreztem nagy kárt okozok.
Sok embernek gondot okoztam,
és nem feleltem meg az elvárásaiknak.
Félelmet és nyomást éreztem emiatt.
Az első Budokan-beli koncertem napján
nem éreztem jól magam.
NIPPON BUDOKAN - ELSŐ ÉLŐ KONCERT, 2014
Féltem
elképzelni is,
hogy valami rosszul sülhet el,
nem mondhattam el senkinek.
Azt hittem, elveszíteném az önbizalmamat, ezért nem mondtam senkinek.
De mikor elkezdődött a koncert,
azt hittem, hogy rosszat álmodok.
Sokszor volt olyan álmom.
Álmok, melyekben elmegy a hangom és az emberek elkezdenek elmenni.
Bűntudatot éreztem az emberek iránt, akik eljöttek megnézni,
de nem tudtam bocsánatot kérni a színpadról.
A mai is egy remek nap!
- Szióka! - Szióka!
Úgy gondoltam, nem kiáltom azt ki a legrosszabb napnak.
És ha bocsánatot kértem volna a színpadon,
talán valaki másnak vált volna az a legrosszabb napjává.
Ezért nem kértem bocsánatot.
Nagyon sajnálom.
- Nagyon sajnálom. - Jól van.
- Nagyon sajnálom. Sajnálom.
Jól van.
Nos, addig a napig
nagyon bizonytalan voltam, mikor valami vagy valaki
elvesztéséről volt szó.
Semmit sem akartam elveszíteni.
Egyetlen személyt sem akartam elveszíteni.
Senkit sem akartam megbántani.
Ezekre gondoltam,
miközben próbáltam megalkotni ezt a tökéletes személyiségemet.
De azon a napon
feltártam egy szánalmas részét a személyiségemnek.
Nagyon sajnálom.
Miért kérsz bocsánatot?
Nagyon sajnálom.
Sajnálom.
Nem tudtam elfogadni
a gyengeségeimet.
De attól a naptól kezdve kezdtem képes lenni erre.
El tudtam fogadni magamat.
Repült!
Milyen nyelv ez? Thai?
Olyan sok nyelv van!
Melyik volt a legjobb része?
A külföldi utazás?
A végén Párizsba és Spanyolországba is elmentünk.
Ott voltunk, de aztán kitört a COVID-19 járvány.
Azt terveztük…
JANE, VOLT TURNÉSZERVEZŐ
…hogy 2020-ban ázsiai turnéra megyünk.
Igen. Nem tudtuk megcsinálni.
Mivel nem tudtunk gyakran odamenni,
próbáltunk rugalmasak lenni, és meglepni valahogy a közönséget.
De végül a közönség…
Igen.
-…lepett meg minket. - A reptér nagyszerű volt.
Igen.
Ez segített, hogy mindent magam tapasztaljak meg.
Mielőtt te is a csapat része lettél,
nem igazán tudtam felfogni, hogy külföldön is várhatnak rám rajongók.
Azt hittem, azért vártak,
mert japán anime dalokat énekelek.
Ahelyett, hogy személyesen miattam jöttek volna,
azt hittem, azért jöttek, mert szeretik ezt a műfajt,
és azt gondoltam, micsoda remek kultúra ez, de aztán…
Jane, te számos utat
terveztél nekem, hogy szólóban koncertezhessek,
és hogy láthassam a helyi rajongók arcát.
Emiatt, amikor egy adott országra gondolok,
a rajongóim arca és az esemény szervezői jutnak eszembe.
Köszönöm.
Olyan sok nyelvet beszéltünk!
Hola.
LiSA vagyok. Boldog új évet!
- Mindent újra kell terveznünk. - Igen.
A MAI IS EGY REMEK NAP
Máig tartom a kapcsolatot különböző országok
helyi eseményszervezőivel.
Értem.
Azt kérdezik, lehet-e szó az idén koncertről.
Megbeszéljük az újdonságokat és infókat
az országainkról.
A COVID-19 járvány mellett még egy háború is dúl,
emiatt a helyzet folyamatosan változik a világban.
Igen.
De még mindig kapok leveleket külföldről.
Sok ajándékot kapok.
Rájöttem, hogy nem felejtettek el.
Mikor külföldön koncertezek,
megtisztelnek azzal,
hogy a japán kultúra részeként néznek rám.
Mikor találkozok a külföldi rajongóimmal,
rájövök, hogy van valami Japánban, amit az emberek élvezhetnek,
még akkor is, ha más a nyelvük, a kultúrájuk és az életstílusuk.
Legyen szó japán kifejezésekről…
vagy egy japán melódiáról,
vagy egy animéről, amit szeretnek a japánok,
szeretném magammal vinni más országokba
a számomra értékes dolgokat,
hogy találkozzak ott az emberekkel,
és hogy élvezhessék a japán kultúra különböző aspektusait.
Nagymama azt mondta,
„Ez a virág a víz felszínéről nyílik.”
„Csak napközben nyílik.” Ezt tanította nekem.
Azt mondta, csak a nap irányába nyílik.
Azt mondta, „A sárból nő és nyúlik fel, majd kivirágzik.”
Van egy „guren jigoku” nevű dolog.
Egyféle büntetés
a pokolban.
Olyan hideg,
hogy leválik rólad a bőröd, a tested kinyílik, mint egy lótuszvirág.
Pokolbeli büntetés, a húsod szétnyílik, mint egy piros lótuszvirág.
Ezt hívják „guren jigoku”-nak.
Szóval fogtam a „guren” szót, a „guren jigoku”-ból,
és a „hana” szót, ami „tavirózsa”, ebből lett a „Gurenge”.
Az egyik egy cél, amit véres állapotban lehet elérni,
a másik meg a tavirózsa, ami a remény és a napfény fele növekszik.
Úgy gondoltam, ez hasonlít az életemhez.
Már értem, hogy miért szereti nagyi annyira a tavirózsákat.
Szióka!
Köszönöm!
Mi?
A tízéves évforduló turnéja.
Elejétől fogva nehézségekbe ütköztünk,
néhány koncertet le is kellett mondani, tehát nagyon nehéz volt.
De mindenki együttműködött,
ezért sikerült remek turnét szerveznünk.
Annyira hálás vagyok, hogy azt mondhattam, „A mai is egy remek nap!”
Nagyon köszönöm.
Talán hibáztál korábban a Budokanban,
de most tiszta lappal kezdünk.
Örülök.
Most már haladhatok a végső… Kérlek, ne sírj!
- Sajnálom! - Nem akarok sírni többet.
Kaorin fogta le.
Nagyon köszönöm.
Lenyűgöző koncertet láthattunk.
Sok időbe telt elérni idáig.
- Igen. - Már megint itt a tél.
Gyere ide!
Kimerültem a sírástól.
Jobban megértettem, hogy nem egyedül értem ezt el.
Minden nap mindenki együtt dolgozott,
hogy biztos legyen, hogy az a nap is egy remek nap.
Ha egyedül lettem volna,
most nem lennék itt.
Mindenki erőt ad, és lehetővé teszi, hogy LiSA legyek.
Az elmúlt tíz évben barátokkal gazdagodtam.
Nagyon ügyes voltál.
Köszönöm.
- Szia. - Sok szerencsét az év végére!
- Köszönöm. - Érezd jól magad!
- Lazíts! - Köszönöm.
- Szia! - Szia!
Köszönöm.
Hogy áll, Yui?
Okés. Van egy trikó is alatta.
Igen. Nagyon cuki.
YUI, A TESTVÉR
Szeretném látni a különböző stílusokat, de fényképezkedhetünk előtte?
- Hol kezdjük? - Erről a feléről.
Felejtsük el egyelőre a megjelenés dátumát, és próbáljuk fel a legjobbat.
Ez egy trikó.
Ez zsiráfmintás.
Ha Yui derekához igazítjuk a nagy méretet, a fiúk nem fognak beleférni.
Ennek a derék mérete… nagy, igaz?
Nehéz ruhákat gyártani.
Nem értek hozzá, nem tudom, hol kell betűrni,
hogy megváltozzon a stílusa, meg ilyenek.
Javasoltam dolgokat, amiket meg szeretnék csinálni,
és dolgozom rajtuk a húgommal és Haradával.
Mi hárman.
Mindegyikünk elmondta, hogy ő mit szeretne,
a húgom meg mindent lerajzolt.
Még ha csak egy pléd is, mi egy adott színű plédet akartunk,
úgyhogy ő lerajzolta, és megmutatta nekünk.
A húgom ugyanabban a környezetben nőtt fel, mint én,
hasonló dolgokat szeretünk,
hogy is mondhatnám?
Mikor azt mondja, „Á!”, én pontosan tudom, mit akar.
Vele őszintén tudok kommunikálni,
egyetlen szó nélkül is.
Akkor is, amikor együtt létrehoztuk a ROY márkát,
a ruháknak olyan vonásaik is vannak,
amit nem lehet csak szavakkal kifejezni.
Például mindenkinek mást jelent az, hogy „cuki”.
Ez lezser viselet.
Mintha a magad módján lennél lezser.
Amolyan átrendezés.
Igen.
Ő mindent lerajzol,
és stílusosra tervezi.
Megérzi, hogy mi tetszik
és mi nem tetszik nekem.
Ami nagy segítség.
Ugyanakkor nagyon…
érzékeny is, észreveszi
a változásokat a hangulatomban és az érzéseimben.
Ezért amikor anya nem ért meg engem,
odamehetek hozzá és panaszkodhatok neki, hogy:
„Anya miért nem érti meg?”
Ő egy hullámhosszon van velem
és megért engem.
Ő az én húgom.
Ami a ruhákat illeti…
- A kosztüm még nincs meg. - Értem.
Ezeket magammal hordom.
Azért, mert tanultam a hibámból.
Mikor gimnáziumba jártam, még a debütálásom előtt,
azt mondták, le fognak fényképezni.
Örültem, mert akkor sminkelt ki engem először egy profi.
Izgatottan mentem oda, de az arcom a felismerhetetlenségig megváltozott.
Ez nyilvánvaló.
Azt gondoltam, „Ki ez? Mindig ilyen formájúak voltak a szemeim?”
Ezért sminkelem mindig magamnak a szememet.
- Értem. - A szem az egész arcot megváltoztatja.
A LiSA imázs megvédése érdekében, mindig én sminkelem a szememet.
- A kedvenc helyed? - Hely?
Hely!
- Akár a házadban is… - A fürdő.
- Az otthoni fürdőd? - Nem, akármelyik.
- Akármelyik fürdő? - Igen, mert egyedül lehetek.
Értem. Akkor fürdő.
A LiSA név eredete.
Az az igazi nevem.
Gondoltam.
- Risa Oribe. - Igen.
Apám csak lapozgatott, majd így csinált, és ott azt írta: Risa.
Mi voltál az előző életedben?
- Előző életemben? - Igen.
Kóbor macska.
Mit szeretsz főzni?
- Tonjirut. - Tudtam, hogy ezt mondod.
Fel van vágva.
A tonjiru mellett, miszólevest is gyakran főzök.
Soha nem voltam egy konyhatündér,
de biztonságosabb ismerni az alapanyagokat,
hogy egészséges maradhassak a koncertek előtt.
Emiatt kezdtem el főzni.
Közben meg van időm gondolkodni is.
Jól néz ki.
Meg tudod fordítani?
Azt hiszem, mikor haldoklunk, nem az fog eszünkbe jutni,
hogy mit értünk el egyedül,
hanem, hogy hogyan éltünk együtt másokkal.
Szerintem a boldog emlékek fognak eszünkbe jutni.
És szerintem azok a boldog emlékek
nem az egyéni teljesítményekről fognak szólni.
A Japán Zenei Díjátadó
és a Kōhaku alatt megtanultam, hogy egy boldog pillanatban
több ember arca is eszünkbe jut.
Mikor boldogságot érzel,
eszedbe jutnak az emberek, akik veled dolgoztak,
hogy boldoggá válhass.
Nagyi még él,
de már megírta a végrendeletét, mert nem tudhatja,
hogy mikor fog meghalni.
Én őrzöm a végrendeletet,
és bár olyan sok minden lehet, amit el akarna mondani,
az utolsó szavai mégis
a fiához és a lányához szólnak,
vagyis anyához és a testvéréhez. Azt írta nekik, hogy:
„Mindkettőjüknek azt kívánom, hogy boldogságban és békében éljenek együtt.”
Miután ezt megláttam,
és mivel épp a „homura” dalon dolgoztam,
rájöttem,
hogy az emberek utolsó kívánsága az, hogy az élők boldogok legyenek.
Nem maguknak kívánnak boldogságot,
úgy halnak meg, hogy másoknak kívánnak boldogságot.
Ezt tanultam belőle.
Értem.
Ezáltal az emberek, akiket hátrahagynak,
erősek lehetnek és élhetnek tovább.
És azt hiszem, azok, akiket hátrahagynak,
szintén úgy fognak meghalni, hogy boldogságot kívánnak másoknak.
HOMURA
A 72. NHK VÖRÖS ÉS FEHÉR ÉVVÉGI DALFESZTIVÁL, 2021
Aha, értem.
- Nem tudod magasabban énekelni? - Nem.
- Mert ahogy végződik, talán… - Igen,
talán azt hozzáadhatjuk
a dal legvégén.
Rendben. A kórusnak.
„AZ ÚJ ÉNEM” dal kapcsolódik az élő koncerthez,
a koncert címe pedig „Éva és a születés”.
Úgy érzem, hogy már születésem óta van valami, ami LiSA-hoz köt,
ugyanakkor pedig, azért tudtam igazán Risa Oribe lenni, mert létezett LiSA.
Tehát ők egyenlőek.
Mintha egy bennem lévő gyökér fává nőtte volna ki magát.
Elkezdett nőni egy hajtás,
ami egy új irányba halad. Ez a lényege a dolognak.
Azt akarod, hogy ezzel a résszel kezdődjön?
- Kissé zsúfolt. - Az biztos.
Itt egyből elkezdtem azt a dallamot.
- Igaz, itt megváltoztattuk a hangsávot. - Igen.
Hol is volt?
Szerintem ez jó.
Kissé punkosan kellene énekelned.
Az szuper volna.
Hirtelen váltanál.
Csináljuk úgy!
Megpróbálod felgyorsítani ezt a részt?
Menni fog.
- A mindenit! - Vagányul hangzik.
- Ebben minden van, amit akartál. - Az biztos.
- Itt is tetszik az átmenet. - Igen, jó.
Szerintem jó lesz, ahogy van.
- Kész van. - Ennyi.
Tetszik neki.
- Nagyon jó, mi? - Nagyon jó.
- Örülök. - Hurrá!
A kórus szövegéhez Shota hozzáadta ezt is: „Oribe Sekiből, Gifu tartományból
és Horie Kaniból, Gifu tartományból.”
Oribe Sekiből, Gifu tartományból
Horie Kaniból, Gifu tartományból
Oribe Sekiből, Gifu tartományból
Horie Kaniból, Gifu tartományból
Tessék.
Mindig azt mondtad,
hogy van LiSA és van Risa Oribe.
Amikor LiSA vagyok, biztosra megyek, hogy van rajtam smink.
LiSA nem tartozik hozzám.
- Mindig ezt mondtad. - Igen.
Tehát, annak érdekében,
hogy ne áruljam el az embereket, akik LiSA-t szeretik és rá számítanak,
Risa Oribe keményen kell dolgozzon.
Ez a felfogás mindig szórakoztató számomra.
Risa Oribe nem annyira szenvedélyes.
Úgy tűnik.
Risa jobban szereti ezeket a kényelmes ruhákat,
a harisnyanadrágot a nadrág alatt,
mert hideg van.
De LiSA hálós harisnyát és miniszoknyát visel.
Lényegében, mi is LiSA?
Mert nem úgy tűnik,
hogy egy másik személyiség, akit eljátszol.
Így van.
Te vagy, de LiSA az LiSA, ugye?
Nos,
ami a hozzájárulásomat illeti LiSA-hoz,
Én csak a mag vagyok.
Én…
csak forrásvíz vagyok.
De az emberek vágyai, reményei és álmai
ásnak a forrás körül,
ebből lesz a folyó és az óceán.
A cselekmény?
Rengeteg dalszöveget kell írni a cselekményhez.
Megkérdem magamtól, hogy mit érzek, és leírom.
Volt pár dolog, ami lenyűgözött.
Nagyjából ugyanazt jelentik,
de egyszer azt írtad:
- „Hogy fogsz élni?” - Igen.
És azt is írtad: „Egyedül döntsd el.”
Igen.
„Megbántottak, de a lelkem nem távozik.”
Tehát, „AZ ÚJ ÉNEM”
nem arról szól,
hogy együtt harcoljunk, és karöltve érjük el együtt a célt.
Hanem arról, hogy megbeszéljük egymással,
hogy a lehető legteljesebb
életet élhessük meg egyénként.
De minden személynek meg kell vívnia a saját csatáját,
hogy jó napja lehessen.
Mivel mostanában sok minden történik,
azt akarom, hogy az emberek, akik eljönnek a koncertre,
nézzenek magukba másnap,
vizsgálják meg az életüket, és éljenek így tovább,
miután elmennek a koncertről.
Ez amolyan eskü,
amit a szíveddel mondasz.
Ilyen ez a dal.
Vége.
Menő nő. Jól vagyok.
Olyan titokzatos és váratlan!
Nagyon össze tud zavarni,
hogy mindenkinek mást jelent az igazság.
Azt, hiszem arra gondolhattam, hogy: „Menő ember akarok lenni!”
Mintha rendet tennék az agyamban.
Nem pont olyan ez, mint naplót írni.
Inkább egy folyamat, hogy megtaláljam magamban a választ.
De az, hogy így leírom a dolgokat,
rendszerint segít a dalszövegek kitalálásában.
Például,
mikor úgy érzem, hogy végre megértettem, amit a tanárom mondott nekem régebb,
abból ez a mondat születik: „A tanár szavai néha jól jönnek.”
Azáltal, hogy minden nap lefirkantom
az ilyen felfedezéseimet,
azok előbb-utóbb dalszöveggé válhatnak.
Leírtam a kérdést, hogy: „Miért vagy magányos?”,
és ide a választ is leírtam.
Sok kínos naplóbejegyzésem van.
Amikor próbáltam beszélni az érzéseimről valakivel,
mindig túl sokat gondoltam a hangulatra, a másik személy jókedvére,
ezért nem tudtam őszintén megbeszélni az érzéseimet.
Emiatt, mikor egyedül voltam,
gyakran leírtam az érzéseimet levelek formájában,
vagy naplóbejegyzésekként.
Még mindig csinálom ezt.
Folyton leírom az érzéseimet.
Azt írja: „Fiatalnak lenni csodálatos, de felnőttnek lenni szórakoztató.”
Végül mindig nagyon pozitívan lesz vége.
Azt hiszem, ez a folyamat teszi lehetővé számomra, hogy azt írjam:
„A mai is egy remek nap.”
Nem rossz értelemben, de azt akarom, hogy a zene nekem munka legyen.
A munkám részeként akarom eljátszani LiSA szerepét.
Az együttes tagjai arra gondolnak, hogy mit akarnak LiSA rajongói,
ahelyett, hogy olyan zenét játszanának, ami nekik személyesen tetszik.
Jelenleg ők
az együttesem tagjai.
Mindenki keményen dolgozik
LiSA kedvéért. Engem is beleértve.
Sokszor megszidnak,
mert folyton megváltoztatom a dalok listáját.
Gondolom, nem lehetetlen.
Mit gondoltok?
Szerintem tudják,
hogy nem a saját érzéseim vagy önzőségem miatt
kérem azokat a dolgokat.
Ezért veszik figyelembe a kéréseimet.
Akár az én ötleteimről van szó, akár más véleményéről,
mindenki együtt ötletel arról, hogy mi a legjobb LiSA-nak,
annak érdekében, hogy a legjobb módszereket és előadásokat találjuk ki.
Ez a csapat velem együtt gondolkozik mindezekről,
és nagyon büszke vagyok rá, hogy velük valósíthatom meg LiSA-t.
Vigyázz, kész! Nyolc!
- Hét. - Vigyázz, kész!
Vigyázz, kész!
Ez a kilencedik alkaom.
- Hűha! - Hát nem csodálatos?
Már ilyen sokszor csináltad?
De ezt a koncert végén már
- a Budokan koncert óta nem csináltam. - Ne is említsd!
- Az első Budokan-beli koncert óta. - Felejtsd el, menni fog!
2014 elején volt.
Tehát nyolc éve, mert most 2022-ben vagyunk.
Olyan rossz volt az a koncert?
Rossz volt.
Mindenki így csinált.
Akkoriban csak egy stílusban tudtam énekelni,
szóval, ha nem úgy énekeltem,
akkor elrontottam a dalt.
Haza akartam menni.
Mikor megláttuk az arckifejezését, még jobban izgultunk.
- Szorítottunk neked. - Aggódtak értem.
Elkeseredettnek tűntél,
ezért szorítottunk neked.
Mindenki imádkozott érte.
Nem tudsz hazudni.
Nem tudod átverni az embereket.
Nem, nem tudok hazudni.
Olyan sokszor megbántam, hogy hazudtam!
Mikor hazudsz, te magad szenvedsz a legjobban.
Aztán meg nem tudok magabiztos lenni a színpadon.
Igen.
Mint mikor van egy titkod, és nem tudsz szembenézni anyáddal.
Igen, értem.
Ezért döntöttem el már korán,
hogy nem fogok hazudni.
Talán furcsán hangzik,
de van egy „Eien” című dalom,
ami rajta van az első albumomon.
Az a dal az apámról szól.
Apám mellettem volt, és azt mondta:
„Risa, szeretlek téged.
Mindig melletted leszek,” de másnap már nem volt ott.
Azután haza se jött többet soha.
- Jaj, apa! - Arra gondoltam: „Mi az a mindig?”
- Szóval ezt jelentette. - Gyerekként így éreztem.
- Ezért nem hazudsz. - Igen.
De mire megjelent az album, megértettem,
hogy a „mindig” érzése azt jelentette,
hogy mekkora szeretetet érzett irántam abban a pillanatban.
Ezért most képes vagyok találkozni az apámmal.
Nagyon gondtalan.
- Te meg nagyon elnéző vagy. - Igen, megbocsátottam neki.
Dolgozzunk keményen!
- Hajrá, mindenki! - Sok szerencsét!
- Dolgozzunk keményen!
Miután elváltam,
érzelmileg is mélypontra kerültem,
nagyon nehéz időszak volt az nekem.
Minden nap
történnek jó és rossz dolgok is,
de úgy hallottam, hogy jó hangosan kimondani ezt:
„A mai is egy remek nap.”
Amikor először hallottam ezt,
nagyon szépnek találtam.
Hazamentem
és azt mondtam, „Risa, ha hangosan kimondod,
hogy a mai is egy remek nap, akkor jó dolgok fognak történni.”
Arra gondoltam, ha emlékezni tudunk erre az érzésre,
talán valóra válnak azok a szavak.
Ezért mindent, amit tanultam, éreztem megosztottam a gyerekeimmel,
a szép idézeteket, amiket találtam, vagy azt, hogy mit akartam csinálni.
Lehet, hogy most nehéz,
de a dolgok biztosan jóra fognak fordulni.
Mikor az emberek megszületnek,
azzal az elhatározással születnek, hogy boldoggá válnak.
Vannak nehézségek és tanulni kell,
de biztos voltam benne, hogy boldogok leszünk,
ezért aztán azt mondtam:
„Risa, mondd ki hangosan, hogy a mai is egy remek nap!”
Mindig fel voltam pörögve,
és vidám dalokat énekeltem.
Jókedvű voltam.
Mikor nevettek és azt kérdezték: „Mi a helyzet veled?”,
akkor nagyon megnyugodtam.
Ezeket a szavakat a remény szavaiként tanultam meg,
olyan vagyok, mint te.
Meghatott az a szép mondat,
és megosztottad a szeretteiddel,
most meg én osztom meg azokkal, akiket szeretek.
A saját utamon haladok.
Mindenki haladjon a saját útján.
Később,
a jövőben, amikor változnak az évszakok,
találkozzunk ismét!
Ez a dal azoké, akik mindent megtesznek, hogy a saját életüket élhessék!
Köszönöm!
Béke!
A mai is egy remek nap!
Szióka!
Most nagyon izgatott vagyok
a jövőm miatt.
Változni fogok,
felnőni és fejlődni.
Élvezni akarom ezeket, és mindig többet elvárni magamtól.
Úgy érzem, már sok nehéz pillanatot éltem meg.
De…
képes voltam folytatni az életet…
és most itt vagyok.
Most érzem magam a legjobban.
Mivel folyton kerestem
és sokat aggódtam, és mivel türelmesen kerestem a válaszokat,
most képes vagyok… élvezni az életemet.
Azt hiszem jobb, ha tapasztalunk nehézségeket.
Úgy hiszem, a jövőben még számos
probléma és nehézség vár rám,
de majd mindig megkérdőjelezem, kisírom, felmérgelődök miattuk,
és szembenézek velük.
Akkor, azt hiszem… minden rendben lesz.
Nyíltan, őszintén és komolyan.
Anélkül, hogy elmenekülnék. Ha minden nehézséggel így szembenézek,
akkor egy nap majd
azt hiszem, elmondhatom, hogy minden rendben volt,
és hogy az is
egy remek nap volt.
A feliratot fordította: Ugron Loránd