Downloaded from YTS.MX
ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Овва, працює.
Піаніно досі працює.
Пам'ятаєш те піаніно з комори?
-Бабуся купила мені те піаніно, правда? -Правда.
-Ти пам'ятаєш? -Так.
І мама казала: «У мій день народження
Ріса грала на піаніно, а Юї співала». Правда?
-Ні, не так. -Справді?
Ріса грала на піаніно,
а потім я лягала,
-і Юї мені робила мені масаж спини. -Так, ти робила їй масаж.
-Так до чого тут піаніно? -Дійсно.
А пісня, яку ти грала, була весільною.
-Не до дня народження. -Так.
-Ти можеш. Постарайся. -Але я скінчила.
Це все?
Я втратила так багато речей з дитинства.
Коли я це зрозуміла й озирнулася, в мене залишилася лише музика.
Тому я дуже старалася не втратити її,
щоб стати щасливою.
КОХАННЯ — ЦЕ ЗАВЖДИ ПОСМІШКА
Погані речі все ще трапляються зі мною одна за одною.
Що я можу зробити для себе в такій ситуації?
Я давно вирішила,
що не брехатиму.
Не брехатиму самій собі.
Я чесно віритиму в себе.
ПІСЕННИЙ ФЕСТИВАЛЬ NHK
Гарні речі трапляються, якщо ви вірите.
Як дитина, що вірить словам своєї матері,
що хороші речі відбудуться, якщо вірити: «Сьогодні ще один чудовий день».
«Добре! Сьогодні ще один чудовий день!»
Давайте вірити й жити далі.
Зробімо це!
Я готова.
Зробімо його чудовим!
Усе добре.
Щоразу, коли я намагаюся щось зробити, завжди виникають проблеми.
Це було, коли мій тур тільки розпочався,
проте преса повідомила про проблеми, пов'язані з моїм особистим життям.
ЖИТИ — ЦЕ ЗАВЖДИ ПОСМІХАТИСЯ.
Який був найважчий момент у твоєму житті?
Те, що відбувається зі мною прямо зараз, може трапитися з ким завгодно, правда?
Наступного дня після репортажу про моє особисте життя був мій концерт.
Я більше турбувалася не про своє особисте життя, а про те,
як я повинна постати перед усіма в образі LiSA.
Як і що я повинна сказати,
щоб ніхто не турбувався про мене?
Я серйозно думала про це
кілька годин.
Поміркувавши про це кілька годин, я попрямувала на концерт.
Щодня у всьому світі й у цьому суспільстві
я та, можливо, всі ви теж
долаєте багато труднощів.
Це не вирішило проблем, що виникли в моєму особистому житті,
але я зрозуміла, що в мене є місце,
куди я завжди можу повернутися, і там на мене чекатимуть люди.
Це підбадьорило й заспокоїло мене.
Але сьогоднішній день призначений для всіх, хто зібрався тут. Так?
Веселімося більше, ніж будь-хто інший у цьому світі! Гаразд?
Тим часом я вирішила рухатися далі.
Я ще не розібралася зі своїми слабкостями,
болем чи смутком.
Але я вирішила поки бігти вперед.
Я зрозуміла:
навіть якщо деякі проблеми не будуть вирішені,
рух уперед у минулому багато разів допомагав заліковувати мої рани.
Є речі, які я вважаю правильними.
Наприклад, я бачила так багато випадків, коли люди зраджували інших
не лише в романтичних стосунках, а й загалом,
і в кінцевому підсумку завдавали болю собі.
Ось чому я сповнена рішучості
жити щиро й ніколи не зраджувати інших людей.
Гаразд.
ЗАПИС
КОМПОЗИТОРКА ЮКІ КАДЗІУРА
Це лише моя інтерпретація,
перша частина трохи сумна, але все ж спрямована в майбутнє,
остання частина присвячена надії
й дорослішанню.
Я подумала, що саме так має бути інтерпретована ця пісня.
Іду білою дорогою
Щодо «Іду білою дорогою»: заспівай це трохи енергійніше.
-Добре. -Твердий звук перетікатиме у приспів.
Мені подобається ця частина.
Добре, це допомогло мені вловити ритм. Дякую.
-Зробімо ще раз. -Гаразд.
Продовжую дивуватися тому, скільки свого болю я змогла випустити назовні
та влити в цю пісню.
Я розумію, що ти маєш на увазі.
Це неможливо створити, якщо ти занадто щасливий.
-Я згодна. -Правильно?
Але я думаю, що більшість творчих людей загалом відчувають те ж саме.
-Як і письменники минулого. -Так.
Думаю, якщо ми будемо занадто щасливі
та задоволені на 100%,
ми більше нічого не зможемо створити.
-Мені так здається. -Так.
Я навчилася краще знаходити щастя,
але в мене таке відчуття, що я ніколи не буду задоволеною.
Сьогодні я співатиму так, ніби викликаю Саюрі Ісікаву.
Коли я розмовляла з пані Кадзіурою,
вона сказала, що на початку «Акебоші»,
під час частини «та» з «тайю»,
коли я видихаю цей високий тон жіночим фальцетом,
це змушує її серце завмирати.
Коли пані Ісікава співає: «Какуши киренай»,
вона каже: «О».
Це «о», коли вона каже:
«Ох, коетай». Ця маленька частина.
Мені хочеться крикнути: «Саюрі!»
Я сподіваюся, що зможу включити це
в частинах з «тай» або на початку «шинджицу ва».
Я дійсно неспокійна, тому не можу перестати рухатися.
Ось чому я завжди шкодую щоразу, коли переглядаю запис.
-Ти хотіла б робити паузи? -Так.
Щодо цих рухів,
ти подумки репетируєш їх перед початком зйомок?
-Ти це робиш? -Так.
Я дивилася DVD про японських куртизанок минулого, таких як ойран.
Навіть коли вони лягають, то роблять це дуже повільно.
Аніме надає мені можливості
під час кожного поворотного моменту життя.
Насправді я дебютувала в проєкті під назвою «Янгольські ритми!».
Ти б сподобалася мені в будь-якому випадку.
«ЯНГОЛЬСЬКІ РИТМИ», 2010
Якщо ми, попри шанс шість мільярдів до одного, зустрінемося ще раз,
і навіть якщо твоє тіло не зможе рухатися,
я все одно одружуся з тобою.
Я не прагнула стати виконавицею пісень в аніме,
але почала виступати в гурті «Дівчата й мертвий монстр».
Оскільки це був мій перший шанс,
я відчайдушно намагалася не проґавити його.
Я була маленькою шмаркачкою-грубіянкою з сільської місцевості…
яка просто любила співати, тож я продовжувала співати.
Я отримала так багато підтримки від стількох людей,
і тепер можу стояти на цій сцені.
Кожного дня
я можу сказати: «Сьогодні чудовий день!»
В мене є оголошення.
Діяльність «Дівчат та мертвого монстру» для «Янгольських ритмів!» добігла кінця.
Дякуємо за вашу підтримку.
Але це не буде кінцем для мене.
Цієї весни я дебютуватиму як співачка LiSA!
Я підписала угоду з Aniplex і дебютувала сольно.
Я була першою артисткою під цим лейблом,
отже, для мого першого синглу мені дали можливість заспівати
тематичну пісню для великого проєкту під назвою «Доля/Початок».
Усі так старанно працювали, щоб LiSA досягла успіху,
тому я постійно була сповненою рішучості не зганьбити й не осоромити їх.
LiSA: ЛЮБОВ — ЦЕ ЗАВЖДИ ПОСМІШКА
Оскільки я займаюся цим уже десять років,
у кожного є ідея стосовно того,
якою вони хочуть бачити LiSA в певний момент часу.
У минулому я відчувала,
що ніби маю виконати бажання кожного.
Щодо моїх мрій,
після виступу в Будокані
люди почали питати: «Коли вона виступить на Токіо Доум?»
або: «LiSA може виступити на "Кохаку"».
Багато людей говорили про це.
Це дійшло до мене.
Тому виступи на Токіо Доум та «Кохаку»
стали для мене метою.
Під час «Лови момент»
усі казали: «Ми подбаємо про те, щоб LiSA потрапила в "Кохаку"!»
«ЛОВИ МОМЕНТ», ПІСНЯ ТОКІО, 2018 РІК
Я бігла, обливаючись потом
Але того року я не потрапила на «Кохаку».
Отже, я вирішила, що просто не створена для того, щоб потрапити туди.
Я думала, що LiSA в мені настав кінець.
Я саме так думала.
Проте проєкти аніме
дали мені шанс співати.
Але до процесу
створення аніме залучено багато людей.
Я зрозуміла це, коли брала участь у проєкті «Янгольські ритми!».
Тому я не могла дозволити собі робити щось упівсили.
Потім я взяла участь у «Винищувачі демонів».
Я знала, скільки любові кожен укладав у це аніме,
тому хотіла виправдати сподівання.
Потім мене вперше запросили на «Кохаку».
Я…
відчувала, ніби мене врятували.
Я подумала: «О, я така рада.
Я змогла досягти того, заради чого всі так старанно працювали».
Міс LiSA.
«ГУРЕНГЕ»
70-Й ЩОРІЧНИЙ ФЕСТИВАЛЬ ПІСНІ NHK «ЧЕРВОНЕ ТА БІЛЕ», 2019
Я не прагнула сама ні до чого з цього.
Мені дали шанс поїхати туди,
тому я хотіла викластися на повну.
Більше нічого. Не кожен може стояти на цій сцені.
Оскільки мені дали шанс вийти туди,
я хотіла викластися по повній.
Ось і все.
Це не змінилося з часів «Дівчат та мертвого монстра».
Якщо мені дадуть шанс щось зробити,
і якщо це зробить когось щасливим,
я хочу віддати всі свої сили цим людям.
Ось що я відчувала.
ГІФУ, КАКАМІГАХАРА. З'ЇЗД ЗА ОДИН КМ
-Я вдома. -Вітаємо вдома.
Вітаємо вдома!
-Тама! -Це Ріса.
-Тама! -Це Ріса, скажи: «Вітаємо».
Вітаємо вдома.
Іди-но сюди.
Це Ріса.
Вона вдома.
Сюди.
-Смачного. -Насолоджуйтеся.
Може, солі чи перцю?
Ти нічого не хочеш?
Справді?
Тоді додай трохи отакої солі.
Я ж сказала, що нічого не хочу.
-Що? Ти не хочеш? -Я сказала, що нічого не хочу.
Просто спробуй це.
Я так вдячна, що в мене є місце, куди можна повернутися.
Моя мама
саме зараз може жити як мама.
Коли я була маленькою, моя мама працювала.
Отже, вона переважно грала роль батька.
Але саме зараз вона живе своїм життям мами.
Посеред усього цього моя бабуся казала: «О, дерева гойдаються.
Цікаво, що виросте навесні»,
або: «Водяні лілії квітнуть лише вдень».
І ми збирали сезонні овочі з городу.
Тож для мене це шанс повернутися до природи.
Я зрозуміла, наскільки це важливо.
До цього часу я завжди думала,
що постійна робота була правильним вчинком.
Я це розумію.
Я думала, що залишуся позаду, якщо зроблю хоча б невелику перерву.
Я можу йти нескінченно.
Я завжди ховалася в цьому лісі.
Приходила сюди, щоб побути на самоті.
Я думаю, що моя мати теж
приходила сюди сама.
Не тряси її так.
Юї.
Подивися сюди.
Вона хороша дитина.
Насправді, вона була занадто хороша.
Я думала, що вона найкраща, але правда була в тому, що…
вона не могла сказати,
що їй не подобалося або що вона відчувала.
Мамо, ти народила мене, коли тобі був 21 рік,
і розлучилася в 27 років.
Ти мала двох дітей
і мусила працювати.
Я витримувала тиск необхідності
бути відповідальною старшою сестрою та сум через відсутність батька.
Це залишило мене в абсолютному хаосі.
Саме тоді я й кинула школу.
Так, ми знаємо.
Так, тоді наше життя досягло самого дна.
-Я відчувала безвихідь. -Згодна.
У нас навіть не було достатньо їжі.
Моє життя повністю змінилося,
і я припинила шкільне навчання в другому класі початкової школи.
Я завдала всім неприємностей.
Точніше, я змусила всіх за мене хвилюватися.
Я знала, що моя мама працювала, не маючи часу на відпочинок,
щоб забезпечити мене й мою сестру,
та як вона іноді плакала, приймаючи душ,
тому що була пригнічена боротьбою за виживання.
Тому я не могла змусити себе бути занадто егоїстичною.
Але моя мама робила все можливе, щоб добре піклуватись про мене,
отже, коли вона побачила, що я завжди співаю вдома,
вона дозволила мені брати уроки музики.
Співи були добре знайомі мені ще з дитинства.
Тому мама
дозволила мені пройти прослуховування в акторську школу, і це було дещо,
що я дійсно хотіла зробити.
Мене відзначили почесною нагородою.
Я сказала мамі, що хочу зайнятися цим більш серйозно.
Моя мама знайшла для мене місце для проживання в родині,
тож я поїхала до Окінави й брала уроки.
Але врешті-решт моя мрія не здійснилася,
отже, я повернулася до Гіфу.
Я хотіла стати незалежною.
Я не могла покладатися на маму.
Чому?
Тому що я поїхала в Окінаву.
-Бо я витратила купу грошей на тебе? -Так.
Ти витратила на мене купу грошей,
і я знала, як старанно ти працюєш заради того,
щоб виховати нас.
-Будь ласка, не плач. -Вона знову заплаче.
-Припини. -Ти так швидко починаєш плакати.
Я хотіла скоріше стати відповідальною дорослою людиною.
Чому ти плачеш?
-Ти змушуєш мене плакати. -Я нічого не можу з цим удіяти.
У дощові дні
буває щось таке,
що я завжди пам'ятаю.
Коли я була в середній школі,
мою маму викликав до школи директор,
і оскільки я майже не відвідувала занять,
директор, завуч і класний керівник сказали,
що я не можу поїхати на шкільну екскурсію,
тому що не вмію працювати в групі.
І тоді моя мама сказала:
«Будь ласка, повірте в неї!»
Я бачила, як вона плакала, коли казала це,
і з якоїсь причини це мене по-справжньому розлютило,
тому я грюкнула дверима і пішла додому.
Того дня йшов такий дощ.
Її прагнення завжди вірити у свою дочку
ніколи не змінювалося, де б я не була.
Навіть якщо я посварилася зі своєю подружкою,
зі своїм хлопцем або зі своїм керівником.
Навіть якщо я говорила неправду,
в неї було це сильне почуття віри й підтримки
своєї дочки.
Коли я кинула акторську школу,
мені наказали повернутися додому
після того, як пообіцяю мамі, що відмовлюся від співу,
тож я повернулася додому з цією рішучістю.
Але потім я почала думати про навички, які опанувала в школі,
і заради чого були ці три роки.
Це Авріл.
Коли я вчилася в дев'ятому класі,
мене попросили стати вокалісткою гурту.
Це було так весело.
У старшій школі
ми створили гурт під назвою «Чакі».
Учасники гурту «Чакі» любили панк-рок.
Вони сказали: «Дозволь навчити тебе панку.
Ти мусиш носити взуття від Dr. Martens».
Почали з того, що навчили мене своїй моді.
Я завжди ходила до комори, щоб потренуватися для гурту.
Це місце раніше було занедбаним.
Пол мав ось-ось провалитися. Моя мама все це полагодила.
Ми привезли всі наші інструменти й грали тут.
Мені просто було так весело збиратися з друзями і грати музику.
Але на останньому році старшої школи, коли кожен обирав своє майбутнє,
я зрозуміла, що була єдиною, хто мріяв продовжувати займатися музикою,
отже, ми розпалися.
Тоді мені було 20 років.
Ставши досить дорослою, щоб подбати про себе самій,
я…
нарешті почала думати про шлях, яким мені доведеться йти.
Озирнувшись назад,
я зрозуміла що єдине, чим я займалася, — це музика.
Це була остання надія, яка надала мені волю до життя.
Було два шляхи. Я могла виїхати за кордон
і почати з нуля
або поїхати до Токіо й ризикнути.
Тому я подумала: нумо, їдемо до Токіо!
Я взяла всі свої заощадження й поїхала до Аї.
Гаряче!
Так гаряче.
ПОДРУЖКА АЇ
-Ти п'єш каву? -Я п'ю багато кави.
-А ти? -Так.
Але раніше ти завжди пила цю надсолодку погань.
Я пила каву з молоком.
Одного дня я почула про її мрію.
Ти сказала, що якщо не зможеш дебютувати до 23 років,
-то припиниш співати. -Це правда.
Діти, які навчалися в акторській школі, дебютували в такому юному віці,
отже, 20 років — це забагато.
Я кажу про тривоги спонтанно.
Це так.
Я кажу про це постфактум.
Так, ти просто звітуєш. Ти завжди така.
Замість того, щоб говорити про тривоги, я просто ділюся своєю рішучістю.
Так. Ти така: «Це сталося, тому я вирішила зробити це!»
-І я: «Хай щастить!» -Я хочу зробити останній ривок.
-Як тоді, коли приїхала до Токіо, -Так.
Я просила в тебе дозволу залишитися через концерт у Токіо.
Це правда.
У мене був лише один односпальний матрац,
і ми вдвох лежали на ньому.
-Так. -Нам було неймовірно смішно.
Я привезла лише одну коробку речей. Невже це правда?
Ні, це була не коробка.
-У тебе була сумка на коліщатках. -Невже?
Ти приїхала з однією сумкою, а три коробки прибули пізніше.
-Ми використовували це як шухляду. -Саме так!
-Твоя правда! -Так.
-Я поклала свій одяг. -Весь одяг.
Ти використовувала коробки як шухляди й поклала
туди весь свій одяг.
Я не мала грошей, щоб купити ящики для речей,
тому поклала їх у коробки.
Ось так, правильно?
Коли ти прийшла до мене додому всього з однією сумкою на коліщатках,
Я думала, що ти приїхала з загальною підтримкою.
Але пізніше дізналася, що ти пішла після великої сварки.
Я втекла з дому.
Я така: «Ой, годі!»
Тому що знаю й твою маму!
Зараз усе добре, але тоді я боялася, що вона зненавидить мене.
Просто зараз, я впевнена, твоя мама вдячна мені.
Бо ти прихистила мене в перші часи.
Так.
Ти змусила свою бабусю надіслати тобі ці коробки, чи не так?
Я була так шокована, але ти розповіла мені все це постфактум.
Якби ти втратила всі засоби до існування,
вони б зрештою зненавиділи мене!
Я така: «Дай мені перепочити!»
Мені здається, я ще з дитинства зрозуміла,
що життя — це… велика самотність.
Правильно.
ПРОДЮСЕР ЙОСУКЕ ХАСЕГАВА
Але через це
щоразу, коли я відчуваю тепло своїх друзів або інших людей,
це розчулює мене.
Моя родина
й моя команда
завжди тримаються на певній відстані.
Я не підтримую цю дистанцію,
я сумуватиму, якщо їх не буде поруч зі мною.
Я розумію, що з певного моменту й далі
це моя особиста битва.
LiSA займе позицію.
-Зробімо це, LiSA. -Так.
Протягом осені 2021 року
було по черзі здійснено співпрацю по чотирьох
великих проєктах пісень для кіно й ТБ.
Це чудово!
Виконаємо цю частину лежачи.
Як і в онлайн-серіалі «Мистецтво володіння мечем»,
після тривалого виконання тематичної пісні серіалу
я стала частиною «родини» кіношників.
Отже, я відчуваю на собі тягар відповідальності.
Ми випустили чотири тематичні пісні,
тому було б чудово, якби ми змогли зробити щось із кожною з них.
Є люди, які хочуть щось зробити й надати підтримку,
тож, якщо ми надамо їм можливість стати частиною цього…
-Це дійсно важливо. -Так.
На ютубі або в інтернеті…
Відкрито для всіх.
Я думаю, так було б краще.
Гаразд.
Розумію.
-Ми подбаємо про це. -Дякую.
-Привіт, Муро. Ти можеш підійти сюди? -Звичайно.
-Я мушу прочитати тобі лекцію. -Звичайно.
Що це?
Тобі не обов'язково знімати це.
Чому ти розмістила URL-адресу для посилання на завантаження?
Чому? Справа не в тому, що це погано.
Я подумала,
що людям буде цікаво, про що пісня «ГЛ»,
я опублікувала це для того, щоб усі могли послухати.
Ясно.
-Так. Пробач. -Розумію.
Ні, все гаразд.
Я вже казала це раніше,
але вважаю, що важливо думати про глядачів.
Хто це переглядає,
і чого вони хочуть?
Особливо в твітері.
Сьогодні я збиралася ретвітнути те, що ти опублікувала,
але потім подумала: «Чи це вже вийшло на ютубі?
Або чи випущено десь узагалі?
Дійсно, чи можу я взагалі зробити пост про це відео?»
Але потім подумала: «Де мені взагалі знайти це відео?»
Один твіт бачать
понад мільйон моїх підписників,
і це те, за що люди платитимуть.
І є залучені люди, яким потрібен цей твіт,
щоб поширювати й бути його частиною,
попросити фото разом для посту.
Тому я хочу, щоб ти була обережною з кожним дописом.
Я шкодую про це.
Але я розумію твій намір.
Я буду більш уважною до глядачів.
-Я не можу залишити «As you know». -Що це?
-Я не знаю. -О, ні.
-Я не це мала на увазі! -Зачекай.
-«As you know»? -«As you know» —
це припущення, що люди вже знають.
Хотіла це слово.
-Мені так шкода. -Вона хотіла вжити це слово.
LiSA мала на увазі це.
Ти хотіла прочитати мені лекцію про це.
-Гарна ідея. -Мені шкода.
Зустріч закінчено.
Знімемо кліп.
Дякую.
За цей час ми працювали в багатьох місцях,
застосовуючи запобіжні заходи проти COVID-19.
Усі в світі,
у тому числі я сама,
намагалися знайти способи продовжити свою діяльність.
Кожен робив багато спроб і помилок.
Стало важко просуватися до досягнення однієї з моїх великих цілей —
концерту на стадіоні.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
Які є альтернативні пропозиції
на ті дні, коли були заплановані концерти на стадіоні?
Надзвичайний стан буде скасовано.
-О, це правда? -Так.
Але ще одна хвиля, імовірно, обрушиться приблизно в грудні.
Або місце розташування, або планування постановок.
А як щодо Гіфу? Хоча це може стати більш приватним заходом.
Я теж про це думала.
-Як вам моя комора? -Серйозно?
Та, що в будинку твоєї родини?
Скільки людей може поміститися?
Я б хотів додати принаймні одну нову пісню.
Якщо ми зможемо зрозуміти, що являє собою нова пісня LiSA,
це буде звучати як…
«Виття»?
…концепція самого концерту стане дуже простою.
Я хотіла заспівати на стадіоні
Токіо-доум або Нагойя-доум…
тому що хотіла завершити одну главу.
Я б не назвала це випускним,
але дуже важливо провести церемонію на честь останніх десяти років.
Щоб завершити одну главу.
У певному сенсі це початок нової мене.
Це лише початок.
Початок.
ПОЧАТОК
Це нова я.
«НОВА Я»?
У такому випадку, думаю, краще знайти велику відкриту площадку.
Отже, місце, таке ж велике, як Будокан, або навіть більше за нього.
Пошукаємо одне з таких.
Якщо я зможу придумати один рядок для тексту пісні «Нова я»,
думаю, все стане на свої місця.
Гаразд. Тоді я закінчу з цим.
Піду пошукаю кілька місць.
Дякую.
Коли я вперше зустріла пані Каорін та пана Хасегаву,
перше, що пан Хасегава сказав мені, було:
«LiSA, ми — родина».
Те, що мене назвали родиною, мало для мене великий сенс.
Якби хтось сказав: «Ти артистка, а ми команда менеджерів»,
це змусило б мене замислитися: «Що робить команда менеджерів?»
Він сказав: «Ми родина. Я тато. Це мама. Ти старша дочка.
Ми працюватимемо заради мрії старшої дочки».
Це те, що він сказав мені, і для LiSA
вона стала мамою,
він — батьком,
а я — дочкою.
Коли ми стикаємося зі справжньою кризою, то проводимо сімейні наради.
-Це було близько. -Дуже близько.
ТРЕНЕРКА З ВОКАЛУ RYON2
Браво!
Почнемо бігати.
Відтоді як я стала співачкою,
я вчуся «розігрівати» аудиторію під час своїх концертів.
Для мене дуже важливо стежити
за тим, аби глядачам було весело.
Тож удосконалення співочих навичок не було першим у списку моїх пріоритетів.
Але під час пандемії COVID-19
у мене був вільний час.
У підсумку це було і добре, і погано, але коли мій розклад було стерто геть-чисто,
я почала хвилюватися
й подумала, що якщо не навчуся
чогось під час цієї пандемії COVID-19,
то в кінцевому підсумку цей час мине даремно.
Отже, я почала заново вчитися співу
з нуля з тренеркою Ryon2.
Коли я була дитиною,
то могла отримувати задоволення від співу, ні про що не думаючи,
але з віком
зміни, що відбулися з моїм тілом і моїми почуттями,
або рівень складності пісень
були стінами, об які я продовжувала битися.
Але я не знала,
чому це відбувається.
Тож робота з тренеркою Ryon2
допомогла мені розгадати ці таємниці.
Тепер, коли щось відбувається під час співу,
або коли я врізаюся в стіну,
я відчуваю, що можу знайти спосіб
подолання цих труднощів.
Я відчуваю, що є пісня, про можливість виконання якої я не думала.
Це викликає в мене захоплення.
Тільки вона може це зробити.
Якщо ти думаєш, що в тебе болить горло,
або якщо тобі важко використовувати свій голос, посміхнись ще яскравіше.
Поринь у текст пісні й обдури себе.
Ніколи не дозволяй глядачам побачити занепокоєння на твоєму обличчі.
Іди ось так.
З тобою все гаразд. У тебе є голос.
-Дякую. -Гаразд.
Так.
Вона завжди накладає закляття.
Це було дивовижно!
Кінець реклами змушує мене думати: «Зараз почнеться!»
Це змушує тебе нервувати, чи не так?
Ти думаєш: «Це наступна?». Але це не так.
Це відволікає тебе, навіть коли ти розмовляєш з друзями.
Це почалося!
Овва.
Це боляче.
Хіба твоє серце не завмирає, коли тут з'являється Іносуке?
Не зовсім.
Що?
-Це дуже відрізняється від Кіріто. -Ти маєш рацію.
Ось воно!
Це боляче.
О, це Ренґоку.
Це боляче!
-Вибач. -Це боляче.
Ти часто використовувала цю зону.
Щоразу, коли вона співає, в неї розширюються діафрагма й ребра.
Ця зона часто використовується, тому вона багато рухається.
Отже, її тіло напружилося, щоб відновитися.
-Ось чому так боляче рухати тілом. -Це боляче.
-Але цього року ти в хорошій формі. -Я згодна.
Дуже добре.
Цікаво, чому?
До цього часу щоразу, коли я закінчувала живе шоу,
я не могла їсти, тому що бувала дуже змученою.
Щоразу, вирушаючи в турне, я казала: «Я не можу цього зробити».
Це було важко.
З юних років я думала, що, використовуючи свою енергію,
я могла б достукатися до кожного.
До мого першого концерту в Будокані
в мене не було усвідомлення того, що я ламаю себе.
Через те, що я не піклувалася про себе,
я відчувала, що завдала великої шкоди.
Я створила проблеми для безлічі людей
й обдурила їхні очікування.
Я відчувала цей страх і тиск.
У день мого першого концерту в Будокані
я погано почувалася.
ПЕРШИЙ ЖИВИЙ КОНЦЕРТ У НІППОН БУДОКАН, 2014
Мені було
страшно уявити,
що щось може піти не так, тож я не могла
нікому розповісти.
Я думала, що це змусить мене втратити віру в себе, тому я нікому не сказала.
Але після початку концерту
я подумала, що мені сниться поганий сон.
Мені багато разів снилися такі сни.
Сни, в яких я втрачаю голос, а люди починають іти.
Я відчувала лише каяття по відношенню до людей, які прийшли до мене,
але не могла сказати «мені шкода» зі сцени.
Сьогодні ще один чудовий день!
-Бувай-чі! -Бувай-чі!
Я подумала, що мені не слід відзначати цей день як найгірший.
І якби я вибачилася зі сцени,
я подумала, що зроблю так, що цей день стане чиїмось найгіршим днем.
Тому я не могла вибачитися.
Мені так шкода.
-Мені так шкода. -Усе гаразд.
-Мені так шкода. Мені дуже шкода.
Усе добре.
Що ж, до того часу
я відчувала себе вкрай невпевнено через втрату чогось
або когось.
Я не хотіла втрачати жодної речі.
Я не хотіла втрачати жодної людини.
Я не хотіла нікому завдавати болю.
Ось про що я думала,
коли прагнула створити це ідеальне бачення самої себе.
Але того дня
я оголила дуже жалюгідний бік самої себе.
Мені так шкода.
Чому ти просиш вибачення?
Мені так шкода.
Мені шкода.
Я не могла прийняти
свої слабкості.
Проте з того дня я почала це робити.
Я змогла прийняти себе.
Він полетів!
Що це за мова? Тайська?
Існує так багато мов.
Що було найцікавішим?
За кордоном?
Наприкінці ми поїхали до Парижа та Іспанії.
Ми проводили там час, але вибухнув COVID-19.
Ми планували провести…
МЕНЕДЖЕР ДЖЕЙН
…турне по Азії у 2020 році.
Це так. Ми не змогли цього зробити.
Оскільки ми не могли їздити туди дуже часто,
ми намагалися бути гнучкими та думати про те, як здивувати глядачів.
Але зрештою аудиторія…
Так.
-…дивує нас. -Аеропорт був приголомшливим.
Так.
Це допомогло мені випробувати все на власному досвіді.
Поки ти не стала частиною нашої команди,
я не могла усвідомити ідею того, що фанати чекають на мене за кордоном.
Я думала, що вони чекали на мене
як на людину, що співає пісні з японського аніме.
А не мене як особистість.
Я думала, вони прийшли тому, що їм сподобався цей жанр,
і я подумала, яка це дивовижна культура, але потім…
Джейн, ти багато планувала
поїздок для того, щоб я виступала з сольними концертами
й дозволила мені побачити обличчя місцевих шанувальників.
Ось чому, коли я думаю про певні країни,
на думку спадають обличчя шанувальників та організаторів заходу.
Дякую.
Ми говорили стількома мовами.
Вітаю.
Я LiSA. З Новим роком!
-Ми повинні все перепланувати. -Так.
ЩЕ ОДИН ЧУДОВИЙ ДЕНЬ
Я досі підтримую зв'язок з місцевими організаторами заходів
у різних країнах.
Ясно.
Мене запитують, чи можливий концерт цього року чи ні.
Ми обмінюємося оновленнями й інформацією
про наші країни.
На додаток до COVID-19, ще йде війна,
тож ситуація у світі постійно змінюється.
Так.
Але я досі отримую листи з-за кордону.
Я отримую багато подарунків.
Я зрозуміла, що про мене не забули.
Коли я виступаю за кордоном,
для мене велика честь, що мене розглядають
як частину японської культури.
Коли я зустрічаюся зі своїми шанувальниками за кордоном,
я розумію, що в Японії є щось таке, чим люди
можуть насолоджуватися, навіть якщо вони з іншої культури.
Чи то японські вирази або…
мелодія в японському стилі,
або аніме, яке сподобається японцям.
Я хочу взяти те, що мені дорого,
і відвідати інші країни
для того, щоб… зустрітися там з усіма,
щоб усі насолоджувалися багатьма іншими гранями Японії.
Бабуся казала:
«Ця квітка розпускається на поверхні води.
Вона квітне лише вдень». Ось чому вона мене навчила.
Бабуся казала, що квітка квітне лише в напрямку сонця.
Бабуся казала: «Вона росте, витягується з бруду й квітне».
Є така штука, яка називається «гурен джигоку».
Це форма покарання
в пеклі.
Там так холодно,
що ваша шкіра відвалюється, а тіло розпускається назовні, як лотос.
Це покарання в пеклі, де твоя плоть розкривається, як червоний лотос.
Це називається «гурен джигоку».
Отже, я взяла «гурен» з «гурен джигоку»
та «хана» з «водяних лілій» для «гуренге».
Одне з них — це мета, якої ви досягаєте кров'ю й потом,
а інше — водяна лілія, яка росте обличчям до надії й сонячного світла.
Я подумала, що це схоже на моє життя.
Тепер я розумію, чому бабусі так подобаються водяні лілії.
Бувай-чі!
Дякую!
Що?
Турне, присвячене десятій річниці.
Ми зіткнулися з проблемами з самого початку,
і деякі дати концертів довелося скасувати, це було дуже складно.
Але всі співпрацювали,
таким чином, ми змогли створити приголомшливий тур.
Я так рада, що змогла сказати: «Сьогодні ще один чудовий день!»
Дуже дякую.
Можливо, ти зробила помилку в минулому в Будокані,
але тепер все чистого аркуша.
Я рада.
Тепер я можу попрямувати до фіналу… Будь ласка, не плач!
-Вибач! -Я більше не хочу плакати.
Каорін утримала її.
Дуже дякую.
Ми змогли побачити приголомшливий концерт.
Знадобилося багато часу, щоб дістатися сюди.
-Так. -Знову прийшла зима.
Іди-но сюди.
Плач виснажив мене.
Це дійсно змусило мене зрозуміти, що я потрапила сюди не сама по собі.
Щодня всі працювали разом,
щоб переконатися в тому, що це буде ще один чудовий день.
Якби я була сама,
мене б тут не було.
Кожен дає мені свою силу і дозволяє мені бути LiSA.
Що я здобула за останні десять років, то це друзів.
Ти дуже добре впоралася.
Дякую.
-Бувай. -Бажаю удачі в кінці року.
-Дякую. -Веселися.
-Розслабся. -Дякую.
-Бувай. -Бувай.
-Побачимося. -Бувай.
Дякую.
Як справи, Юї?
Усе добре. Під ним на мені сорочка.
Так. Це мило.
СЕСТРА ЮЇ
Я також хочу побачити різні стилі, але, може, спочатку зробимо фото?
-З чого почнемо? -З цього боку.
Поки відкладімо вбік дату релізу й приміряймо найкращу з них.
Це футболка.
Гарний принт із жирафом.
Якщо ми будемо базувати розмір по талії Юї, хлопчики в них не помістяться.
Що стосується талії… Ця завелика, чи не так?
Робити одяг дуже важко.
У мене немає основних знань, наприклад, де заправити
щоб змінити стиль тощо.
Я запропонувала речі, які хочу зробити,
і працюю над цим разом зі своєю молодшою сестрою й Гарадою.
Ми втрьох.
Усі ми ділилися ідеями про речі, які подобалися кожній з нас,
і я попросила свою сестру все намалювати.
Навіть якщо це клітинка, вона була певного кольору, який ми хотіли,
тож вона намалювала це й показала нам.
Моя сестра виросла в тому ж середовищі, що й я,
і нам подобаються схожі речі,
отже, як я можу це сказати?
Коли вона каже: «А!», я точно знаю, чого вона хоче.
Вона та, з ким я можу поговорити відверто,
не сказавши ані слова.
Тож навіть коли ми разом створювали бренд ROY,
є особливості в одязі,
які не можна висловити лише словами.
Наприклад, значення слова «милий» у всіх різне.
Його носять трохи недбало.
Це як одягатися по-своєму.
Змінювати речі під себе.
Так.
Вона все вкладає в малюнки
і створює для них стиль.
Вона відчуває, що мені подобається
і що мені не подобається.
Отже, це дуже допомагає.
Вона також…
чутлива й уважна
до змін у моєму настрої й почуттях.
Отже, коли мама не розуміє мене,
я можу піти до неї й поскаржитися, сказавши,
«Чому мама не розуміє?»
Вона на тій самій хвилі, що й я,
і розуміє мене.
Ось яка вона.
Щодо одягу…
-У нас ще немає костюма. -Зрозуміло.
Я ношу все це з собою.
Але це тому, що зробила висновок зі своєї помилки.
Коли я була в середній школі, перед дебютом
мені сказали, що сфотографують моє обличчя.
Я була щаслива, адже мені вперше робив макіяж професіонал.
Я пішла туди дуже схвильованою, але моє обличчя неможливо було впізнати.
Гадаю, це зрозуміло.
Я подумала: «Хто це? Мої очі завжди були такої форми?»
Ось чому я завжди сама роблю макіяж очей.
-Зрозуміло. -Так, тому що очі можуть змінити обличчя.
Щоб захистити імідж LiSA, я завжди сама роблю макіяж очей.
-Твій улюблений куток? -Куток?
Куток!
-Це може бути у твоїй домівці… -Ванна кімната.
-Ванна кімната вдома? -Ні, будь-яка.
-Будь-яка? -Тому що я можу побути сама.
Гаразд, отже, ванна.
Походження твого імені LiSA.
Це моє справжнє ім'я.
Я так і думала.
-Ріса Орібе. -Так.
Мій батько гортав сторінки й прочитав ось так, там було написано «Ріса».
Ким ти була в минулому житті?
-Моєму минулому житті? -Так.
Котом-безхатьком.
Яку страву любиш готувати?
-Тондзіру. -Я знала, що ти це скажеш.
Треба нарізати.
Окрім тондзіру, я часто готую й місо-суп.
Почнемо з того, що я ніколи не була з тих, хто вміє готувати,
але щоб залишатися здоровою перед концертом,
безпечніше точно знати, які інгредієнти використовуються.
Ось чому я почала готувати сама.
І це дає мені час подумати.
На вигляд непогано.
Можеш перевернути?
Я думаю, коли ми будемо вмирати, то згадаємо
не те, чого досягли самі по собі,
а як співіснували з іншими.
Я думаю, ми згадаємо щасливі моменти.
І думаю, що ці щасливі спогади
не будуть тим, чого ти досягнув самостійно.
Під час вручення Japan Record Award,
як і на «Кохаку», я дізналася, що в мить щастя згадуються
обличчя багатьох людей.
Коли ви відчуваєте щастя,
то згадуєте людей, які працювали разом з вами,
заради досягнення цього щастя.
Бабуся досі жива,
але вона написала заповіт, тому що не знає,
коли помре.
І я тримаюся за цей заповіт,
але навіть незважаючи на те, що вона може багато чого сказати,
останні слова, які вона написала,
були для її сина та дочки,
це моя мама та її брат. Вона написала:
«Я бажаю, щоб вони обоє жили разом мирно й щасливо».
Побачивши це
та працюючи над «Хомурою»,
я зрозуміла,
що останнє бажання людей — це щастя тих, хто ще живий.
Вони не бажають свого власного щастя,
але вони йдуть, бажаючи щастя іншим людям.
Ось чому я навчилася.
Ясно.
Таким чином, люди, що залишилися,
можуть бути сильними й жити далі.
І я думаю, що ті, кого вони залишають,
також помруть, думаючи про те ж саме.
«ХОМУРА»
72-Й ЩОРІЧНИЙ ФЕСТИВАЛЬ ПІСНІ NHK «ЧЕРВОНЕ ТА БІЛЕ», 2021 РІК
О, розумію.
-Ти не можеш підняти тональність вище? -Так.
-Через те, як це закінчиться, ми можемо… -Так…
і, можливо, ми можемо додати це
в останню частину пісні.
О, добре. Для приспіву.
Пісня «Нова я» пов'язана з живим концертом,
а концерт називається «Єва й народження».
Я відчуваю, що дещо з того, з чим я народилася, було пов'язане з LiSA,
але я також змогла залишитися вірною собі, як Ріса Орібе, завдяки існуванню LiSA.
Тож вони обидві рівні.
Це як корінь, який був всередині мене та виріс в дерево.
Росток почав рости
й рухається в новому напрямку. Це загальна ідея.
Ти хочеш, щоб усе почалося з цієї частини?
-Тут затісно. -Це точно.
З цього моменту я одразу занурилася в цю мелодію.
-А, точно. Ми змінили тут тональність. -Так.
Де це було?
Я думаю, що це добре.
З другої строфи маєш зробити панк.
Це було б чудово.
Раптом.
Нумо, зробімо це.
Можеш спробувати прискорити цю частину?
Ти можеш це зробити.
-Овва. -Це звучить так круто.
-Тут є все, про що ти згадала. -Саме так.
-Мені теж подобаються ці зміни. -Так, це мило.
Я думаю, що це прекрасно і як є.
-Готово. -Ось воно.
Йому це подобається.
-Це дійсно добре, так? -Це дуже добре.
-Я радий. -Ура.
Для приспіву Шота додав фразу «Орібе з міста Секі префектури Гіфу
і Хорі з міста Кані префектури Гіфу».
Орібе з міста Секі префектури Гіфу
Хорі з міста Кані префектури Гіфу
Орібе з міста Секі префектури Гіфу
Хорі з міста Кані префектури Гіфу
Ось і ти.
Ти завжди казала,
що є LiSA і є Ріса Орібе.
Я думаю, що коли виходжу на сцену як LiSA, то обов'язково роблю макіяж.
LiSA мені не належить.
-Ти завжди це казала. -Так.
Отже, щоб не зрадити
людей, які покладають на LiSA свою любов і надії,
Ріса Орібе багато працює.
Ця концепція не перестає мене розважати.
Ріса Орібе не така енергійна.
Схоже на те.
Ріса надає перевагу зручному одягу,
з панчохами під брюками,
тому що тут холодно.
А LiSA носить панчохи в сіточку і міні-спідниці.
Грубо кажучи, що таке LiSA?
Бо не схоже,
що вона альтернативна особистість, яку ти зображуєш.
Так.
Це ти, але LiSA — це LiSA, чи не так?
Що ж,
що стосується мого внеску в LiSA,
я всього лише насіння.
Я є…
нічим, окрім джерельної води.
Але бажання, надії і мрії кожної людини —
це те, що є навколо того джерела,
що створює річку й океан.
Сюжет?
Ти пишеш божевільну кількість текстів для сюжету.
Я запитую себе, що я відчуваю просто зараз, і записую все це.
Деякі речі, що справили на мене враження.
Вони в значній мірі означають те саме,
але одного разу ти написала:
-«Як ти будеш жити?» -Так.
І ти також написала: «Вирішувати тобі».
Так.
«Мені було боляче, але моя душа нікуди не йде».
Отже, «Нова я» —
це не про боротьбу,
щоб, узявшись за руки, разом перетнути лінію.
Ідеться про підтвердження одного іншим
задля того, щоб жити своїм власним життям
у максимально можливій мірі.
Але кожна людина має вести свою власну битву
для того, щоб зробити свій день приємним.
Оскільки просто зараз відбувається багато всього,
я хочу, щоб люди, які приходять на мій живий концерт,
подивилися на своє власне завтра
і своє власне життя та продовжували так жити після того, як залишать
місце проведення концерту.
Це щось на зразок клятви,
яку ти даєш у своєму серці.
Ось така ця пісня.
Готово.
Класна жінка. Зі мною все гаразд.
Це так таємничо й несподівано.
Перевантаженість уявленнями
різних людей про справедливість може призвести до плутанини.
Я думаю, що в мене в голові промайнуло: «Я хочу бути крутою людиною!»
Таке відчуття, що я розбираюся в своїх мізках.
Це не зовсім те ж саме, що вести щоденник.
Це скоріше процес пошуку відповіді всередині себе.
Але записувати все ось так
зазвичай допомагає мені писати тексти пісень.
Наприклад,
коли я відчуваю, що нарешті розумію слова свого вчителя,
народжується фраза: «Висловлювання вчителя іноді стають у нагоді».
Записування
щоденних відкриттів, подібних до цього,
зрештою може перетворитися на лірику.
Я написала запитання: «Чому ти самотня?»,
і написала собі відповідь просто тут.
Тут багато незручних записів.
Щоразу, коли я намагалася передати свої почуття комусь,
я занадто багато думала про атмосферу і про те, як порадувати інших людей,
тож не могла вести розмову чесно, відповідно до своїх почуттів.
Тому, коли я була сама, я часто записувала
свої почуття через написання листів
або щоденників.
І я досі роблю це зараз.
Я постійно записую свої почуття.
Там є «Бути молодим — чудово, але бути дорослим — весело».
Зрештою це завжди закінчується на дуже позитивній ноті.
Я думаю, що це той процес, який дозволяє мені писати:
«Сьогодні ще один чудовий день».
Я хочу, не в поганому сенсі, займатися музикою як роботою.
Я хочу виконувати роль LiSA як свою роботу.
Тож учасники мого гурту думають про те, чого хочуть шанувальники LiSA,
замість того, щоб створювати ту музику, яка, на їхню особисту думку, крута.
Ось ким
зараз є учасники мого гурту.
Усі старанно працюють
в інтересах LiSA. Включно зі мною.
Мене часто лають,
бо я постійно змінюю сет-лист.
Думаю, в цьому немає нічого неможливого.
Що ви думаєте?
Я думаю, вони знають,
що я не прошу про ці речі,
своїх особистих почуттях або егоїзмі.
Ось чому вони зважають на моє прохання.
Чи то мої ідеї, чи то чиясь думка —
усі разом проводять мозковий штурм про те, що краще для LiSA,
з метою придумати найкращі методи й уявлення.
Ця команда думає про все це разом зі мною,
і я так пишаюся тим, що можу створити LiSA разом із ними.
Готово, вперед. Вісім.
-Це сім. -Готово, вперед.
Готово, вперед.
Це мій дев'ятий раз.
-Овва. -Хіба це не дивно?
Ти робила це так багато разів?
Але робити це в кінці концерту — це те, чого я ще не робила…
-З того концерту в Будокані. -Не згадуй про це.
-Перший концерт у Будокані. -Припини. Усе буде гаразд.
Це було на початку 2014 року.
Отже, з того часу минуло вісім років, бо зараз 2022-й.
Той концерт був таким поганим?
Він був поганим.
Усі були ось такі.
Тоді в мене був лише один стиль співу,
якби я так не співала,
ця пісня була б зіпсована.
Я хотіла повернутися додому.
Вираз її обличчя змусив нас іще більше занервувати.
-Ми вболівали за тебе. -Вони турбувалися про мене.
Ти стала похмурою,
отже, ми вболівали за тебе.
Усі ми молилися за неї.
Ти не можеш брехати.
Ти не можеш обдурити людей.
Так, я не можу брехати.
Я думаю, що зазнала дуже багато жалю через брехню.
Коли ви брешете, людина, яка страждає найбільше, — це ви самі.
Тоді я не зможу впевнено стояти на сцені.
Так.
Деякі люди не можуть дивитися в обличчя своєї мами, якщо мають секрет.
Так, я розумію.
Тому я раніше прийняла рішення,
що не збираюся брехати.
Це може здатися дивним,
але в мене є пісня під назвою «Ейєн»,
і це увійшло в мій дебютний альбом.
Це пісня про мого батька.
Мій батько був поруч зі мною, і він сказав:
«Рісо, я люблю тебе.
Я завжди буду поруч із тобою», але наступного дня він зник.
Він так і не повернувся додому.
-О, тато. -Отже, я подумала: що таке «завжди»?
-Ось що це означало. -Я відчувала це, коли була дитиною.
-Ось чому ти вирішила не брехати. -Так.
Але до часу свого дебюту я зрозуміла,
що почуття «завжди» описувало кількість любові,
яку він відчував до мене тієї миті.
Отже, тепер я можу зустрічатися зі своїм батьком.
Він такий безтурботний.
-Але ти дійсно вмієш прощати. -Так, я прощаю його.
Попрацюймо.
-Зробімо це. -Нехай щастить.
-Попрацюймо.
Після розлучення
я досягла самого дна й в емоційному сенсі теж,
тож, думаю, мені просто було дуже важко.
Щодня
трапляються гарні й погані речі,
але я чула, що добре вголос вимовляти цю фразу:
«Сьогодні ще один чудовий день».
Коли я почула це,
то подумала, що це дуже гарна фраза.
Тож я пішла додому
і сказала: «Рісо, якщо ти скажеш уголос,
що сьогодні ще один чудовий день, то відбудуться гарні речі».
Я подумала, що якщо ми зможемо згадати це почуття,
ці слова можуть збутися.
Тому я ділилася зі своїми дітьми всім, про що дізналася, що відчула,
гарними цитатами, які знаходила, або речами, які хотіла зробити.
Зараз це може бути важко,
але все обов'язково налагодиться.
Коли люди народжуються,
вони народжуються з рішучістю стати щасливими.
Усе може бути непросто, і ми вчимося,
але я була впевнена, що ми будемо щасливі.
Отже, маючи це на думці, я сказала:
«Рісо, скажи вголос, що сьогодні ще один чудовий день!»
Я завжди поводилася награно весело,
співала веселу пісню.
Я була веселою.
Коли вони сміялися і говорили: «Що з тобою не так?»,
я відчувала справжнє полегшення.
Я вивчила ці слова як слова надії,
тож я така ж, як і ти.
Ти була зворушена цією прекрасною фразою
й поділилася цим із тими, кого любиш,
отже тепер я ділюся цим з тими, кого люблю.
Я піду своїм власним шляхом.
Отже, всі ви, йдіть своїм власним шляхом!
Попереду,
у майбутньому, коли зміняться пори року,
зустрінемося знову.
Ця пісня для всіх вас, хто робить усе можливе, щоб жити своїм життям. А!
Дякую!
Мир!
Сьогодні ще один чудовий день!
Бувай-чі!
Просто зараз
мене дійсно хвилює моє майбутнє.
Я буду змінюватися,
дорослішати й розвиватися.
Хочу насолоджуватися цими речами й надалі очікувати від себе більшого.
Я відчуваю, що пережила багато важких моментів.
Проте…
Я була в змозі продовжувати жити…
і сьогодні я тут.
Мені зараз дуже весело.
Я продовжувала шукати,
багато хвилювалася й витрачала час на пошук відповідей на всі запитання.
тому я в змозі… насолоджуватися своїм життям просто зараз.
Я думаю, що краще долати труднощі.
Я думаю, що зіткнуся з багатьма іншими
проблемами й труднощами в майбутньому,
але я буду кидати виклик кожному з них, плакати через це, злитися
і щоразу дивитися проблемам в обличчя.
Тоді, я думаю… все буде гаразд.
Щиро, чесно й серйозно.
Не тікаючи. Якщо зіткнуся з подібними труднощами,
тоді, коли-небудь,
думаю, буду в змозі сказати, що все було гаразд
і що це був
ще один чудовий день.
Переклад субтитрів: Катерина Щукіна