Downloaded from YTS.MX
‫סרט זה מבוסס על ספרה של ברברה אנדרסון,‬ ‫"לוקה מגלה עולם".‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מספר אירועים, סצנות, דמויות ודיאלוגים‬ ‫שונו למטרות דרמטיות.‬
‫מה איתך? אתה עדיין חושב שזה יהיה בן?‬
‫אני לא חושב שזה בן. זה בן!‬
‫הוא בועט כמו בת.‬ ‫-לא נכון.‬
‫מה?‬ ‫-זה נכון. בנים בועטים חזק יותר.‬
‫את לא יודעת את זה.‬
‫איי… אתה מרגיש?‬ ‫-כן.‬
‫הכול מוכן.‬
‫שלום, ערב טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-אני חושבת שיש לי צירים.‬
‫הרופא אמר לי להגיע כשהצירים סדירים‬
‫ועכשיו הם… בתדירות של עשר דקות.‬ ‫-או פחות.‬
‫זו הלידה הראשונה שלך?‬ ‫-כן.‬
‫ירדו לך המים?‬ ‫-לא.‬
‫זה יכול לקחת שעות… או ימים.‬
‫תקשיבו…‬ ‫-כן?‬
‫כדאי לכם ללכת לנוח‬ ‫ולחזור כשהצירים הם בתדירות של חמש דקות.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫מה?‬
‫אוי…‬ ‫-רגע…‬
‫לא, לאט לאט. תנשמי…‬
‫תעזרו לי! תנשמי.‬
‫קופה, את בסדר?‬ ‫-עוד אחד.‬
‫עוד אחד.‬ ‫ועברו פחות משלוש דקות מהציר האחרון.‬
‫לא, אני צריכה את זה.‬ ‫-לא תצטרכי את זה, אל תדאגי.‬
‫איפה בעלי?‬
‫הוא מחליף בגדים. הוא יגיע עוד מעט.‬
‫זהירות עם העירוי.‬ ‫-קדימה…‬
‫הרימי את רגלייך.‬
‫פתיחה של שישה ס"מ.‬
‫ניתן לך אפידורל.‬
‫דוקטור.‬
‫עזרו לי להפוך אותה.‬ ‫-כן. קדימה, גברתי.‬
‫תרגישי דקירה קלה.‬
‫בציר הבא, תלחצי חזק מאוד, טוב?‬
‫קדימה.‬ ‫-היי, קופה.‬
‫הנה זה בא.‬
‫נראה.‬ ‫-הכול יהיה בסדר.‬
‫תלחצי, מותק. תלחצי.‬
‫יותר חזק, אימא!‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-את יכולה, ברברה.‬
‫עוד לחיצה אחת וזהו.‬ ‫-לתינוק יש ברדיקרדיה.‬
‫קדימה.‬ ‫-תלחצי.‬
‫עוד לחיצה אחת וזהו.‬
‫קדימה, אימא. יותר חזק! תלחצי, אימא!‬
‫קצב הלב צונח.‬ ‫-קדימה, ברברה.‬
‫- מבוסס על הספר "לוקה מגלה עולם"‬ ‫מאת ברברה אנדרסון -‬
‫עוד לחיצה קטנה, קדימה.‬ ‫-תלחצי, אימא!‬
‫אחת, שתיים…‬ ‫-ניצוץ.‬
‫סליחה, אני דולפת חלב.‬
‫מתי תביאו לי את התינוק שלי?‬
‫רק שנייה. אלך לשאול.‬
‫טוב, תודה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫כפי שהרופא הסביר,‬
‫עלינו לחכות 72 שעות לירידה בנפיחות במוח.‬
‫בינתיים הרדמנו אותו.‬
‫אתן לכם להיות איתו זמן קצר.‬
‫תודה.‬
‫היי, מותק.‬
‫היי, תינוק שלי.‬
‫לוקיטה, סלח לי.‬
‫סליחה שלא ידעתי איך ללחוץ.‬
‫מותק…‬
‫אני מבטיחה לך שאתקן את זה.‬
‫אני מבטיחה! לא אנוח עד שתהיה בסדר.‬
‫- מה קרה? מה קרה לנו? -‬
‫בבדיקות שערכו לך בגיל שלושה ימים בלבד,‬ ‫נראה שהחדשות היו טובות.‬
‫חשבנו, "החלק הקשה נגמר".‬
‫אבל עשרה ימים אחר כך, הכול השתנה.‬
‫המחסור בחמצן גרם לצלקת ענקית במוח שלך…‬
‫- היפרטוניה בגפיים -‬
‫- לאוקומלציה -‬
‫ולכן לא תוכל לדבר,‬ ‫ללכת או לשלוט בתנועותיך.‬
‫- שיתוק מוחין -‬
‫היו רופאים שאמרו שהנזק המוחי שלך‬ ‫לא יאפשר לך לזהות אותי כאימך.‬
‫- לזהות אותי כאימך -‬
‫אבל לא האמנתי להם, לוקי.‬
‫- לא האמנתי להם, לוקי -‬
‫וכשאחיך נולד, זה נעשה ברור יותר.‬
‫ברונו תמיד ידע איך להיכנס לעולמך‬
‫ואיך לתקשר איתך.‬
‫הוא הדבר הטוב ביותר שקרה לך.‬
‫אבל כשראיתי אותו רץ וחוקר את העולם סביבו,‬
‫הפכתי מתוסכלת עוד יותר‬ ‫כשראיתי איך אתה לכוד.‬
‫- לכוד -‬
‫לכן ניסינו הכול ועוד נמשיך לנסות.‬
‫כל טיפול, כל מכונה חדשה.‬
‫כל רופא חדש וכל טיפול חדש מספקים תקווה.‬
‫- תקווה חדשה -‬
‫העתיד שלך נותר בגדר תעלומה.‬
‫אנחנו עדיין לא מכירים את כל המגבלות שלך.‬
‫אבל אנחנו יחד.‬
‫- נישאר יחד עד הסוף -‬
‫נישאר יחד עד הסוף.‬
‫כל יום וכל לילה, עד שנמצא את הדרך.‬
‫- לוקה מגלה עולם -‬
‫בוקר טוב, אהוב שלי.‬
‫מה שלומך, אור שלי?‬
‫תעזור לי להחזיק אותו?‬
‫קופה. היי, לוקיטה.‬
‫מישהו ראה את פיפו רקס?‬
‫תן לי חיתול, קוף.‬
‫את יודעת למה לוקה לא אוכל את הפירה שלו?‬
‫למה?‬
‫יש בו פפאיה. הוא לא אוהב את זה.‬
‫באמת? איך אתה יודע?‬
‫בגלל שלפפאיה יש טעם של גבינה רקובה בחיתול.‬
‫ברור שלא.‬
‫פפאיה זה טעים מאוד.‬
‫אלפי ילדים באיסלנד יהרגו כדי לטעום את זה.‬
‫אז אולי נשלח להם את זה?‬
‫לא, הוא לא אוהב את זה.‬
‫הוא אוהב את זה. נכון, לו?‬
‫אוכל להשאיר לך את הרכב ואתה תיקח את לוקה?‬
‫כן. אצטרך לצאת עכשיו,‬ ‫יש לי את הריאיון הזה…‬
‫נכון, בהצלחה. זה משהו טוב?‬
‫אני לא יודע לגבי השכר. נראה.‬
‫שכחתי לומר לך.‬
‫העבירו את הטיפול לשעה שמונה. תוכל להגיע?‬
‫שיעור שחייה?‬
‫לא, הפגישה עם הפיזיותרפיסט החדש.‬
‫זה שמשתמש במגנטים. אמרתי לך.‬
‫לא.‬
‫אחרי העבודה, אקח את לוקה.‬
‫אוכל איתכם צהריים.‬
‫אז נלך לאלרגולוג.‬
‫אז נאסוף את המדרסים החדשים‬ ‫שעדיין צריכים תיקונים.‬
‫חכה שהם יהיו מוכנים‬ ‫ואביא אותם לשיעור שחייה…‬
‫אקפיץ את ברונו הביתה‬ ‫ואתה תיקח את לוקה לטיפול החדש.‬
‫כל זה היום?‬
‫השתגעת? אנחנו נגמור בבית חולים.‬
‫אל תגזים.‬
‫בגלל זה התחתנתי איתך. ובגלל שאתה חתיך.‬
‫תוכלי לבדוק את אלו כשיהיה לך זמן.‬
‫בוקר טוב.‬
‫היי, פאני.‬
‫- אשת העסקים של השנה -‬
‫בוקר טוב, חבר'ה.‬
‫היי, ברברה. לא שלחת לי את הלו"ז.‬
‫שלחתי לך אותו קודם.‬ ‫-למה את ערה ב-3 בלילה?‬
‫ברבי, בוקר טוב.‬
‫שלום.‬
‫קיבלנו אישור על ליזרגה.‬
‫את חושבת שיהיה לנו זמן להציג אותו בשער?‬
‫הייתי בטוח שאגיע בזמן.‬
‫שעת הריאיון השתנתה ברגע האחרון.‬
‫זה בסדר. אאסוף את המדרסים מחר.‬
‫טוב? נתראה בבית.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫אולי אתה תוהה‬ ‫למה אנחנו מתרוצצים תמיד, לוקי.‬
‫למה אנחנו מבלים את שעות הצהריים‬ ‫בהליכה מטיפול לטיפול.‬
‫מה אני מחפשת,‬ ‫כשאני יודעת ששום דבר לא משתנה?‬
‫אבל אני צריכה לפתוח בפניך את כל הדלתות.‬
‫לשאת את הכיסא שלך‬ ‫במדרגות האלה שאין להן רמפה.‬
‫לעשות כל יום את מה שהעולם לא מאפשר לנו.‬
‫לוקה? לוקה, אתה בסדר?‬
‫ברברה!‬
‫הוא מפרכס!‬
‫טוב…‬
‫כמה זמן עבר?‬ ‫-זה הרגע קרה.‬
‫חמש עשרה, 16, 17, 18…‬
‫קופה. אני פה.‬
‫צדקת כשאמרת שנגמור בבית חולים.‬ ‫אני מרגישה נורא.‬
‫לא, לא התכוונתי לזה ככה.‬
‫עשית הכול בסדר, קופה.‬
‫את קופאת… קחי.‬
‫איך זה היה?‬
‫נורא?‬
‫כן.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫זהו זה.‬
‫לוקה, איך אתה כל כך יפה?‬
‫אתה יודע?‬
‫כשהייתי בגילך…‬
‫אהבתי לדמיין שאני יכולה לעוף.‬
‫דמיינתי שאני עולה לגג בית הספר…‬
‫ופשוט קופצת ועפה רחוק.‬
‫ואתה, לוקי שלי?‬
‫דמיינת שאתה יכול לעוף?‬
‫תן לי יד.‬
‫ככה.‬
‫השעה שמונה, יש לי ריאיון בעוד שעה.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬ ‫-לא תוכלי להזיז אותו?‬
‫לא. אני נראית נורא?‬
‫מ-1 עד 10?‬
‫תיזהר.‬
‫ביי.‬
‫שלום.‬
‫לעזאזל!‬
‫זה נורא.‬
‫טוב, אני אתקשר אליך.‬
‫מר אלברטו, נעים מאוד. ברברה אנדרסון.‬
‫נעים מאוד. שבי, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫אנחנו נרגשים מאוד בקשר לצילום שלך.‬
‫אמרו לך שתופיע על השער?‬ ‫-כן, תודה רבה.‬
‫אכלת ארוחת בוקר?‬
‫תשתי משהו?‬ ‫-כן, אל תדאג.‬
‫אזמין משהו.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫סליחה שאני שואל, אבל את בסדר?‬
‫אתה באמת רוצה לדעת?‬
‫כן.‬
‫הבן שלי, לוקה,‬ ‫חווה התקף אפילפטי אתמול בבריכה.‬
‫הבאנו אותו לבית חולים והוא אושפז…‬ ‫ובאתי לכאן אחרי שלא ישנתי כל הלילה.‬
‫זו הפעם הראשונה שזה קורה לו?‬
‫לא, הוא חשוף יותר להתקפים כאלה‬ ‫בגלל המצב שלו.‬
‫מה המצב שלו?‬
‫שיתוק מוחין. חמור.‬
‫הוא מקבל טיפול לשיפור המצב?‬
‫לצערי, לא.‬
‫אין טיפול שישפר את מצבו.‬
‫הנזק הוא בלתי הפיך.‬
‫אבל איך יכול להיות שאין טיפול?‬
‫יש טיפול לכל דבר.‬
‫זה לא התפקיד שלך, לחקור?‬
‫סליחה שאני אומרת את זה, עם כל הכבוד…‬
‫אין לך מושג…‬
‫לא, רגע.‬
‫רגע, זה לא יצא טוב.‬
‫תגידי לי משהו.‬
‫את מכירה את ברונו ברנרדי?‬
‫שר הכלכלה לשעבר.‬ ‫-בדיוק.‬
‫הוא עבר אירוע לבבי חמור.‬
‫הוא לא הצליח לדבר או ללכת.‬
‫כולם אמרו לו שהוא לא יתאושש.‬
‫אבל הוא עבר טיפול‬ ‫אצל רופא מקסיקני מוכשר מאוד שעובד בהודו.‬
‫ונחשי מה? הוא התאושש.‬
‫תסמכי עליי,‬ ‫לא מדובר בתרופות פלא, או משהו כזה.‬
‫בעצם…‬
‫יש לי סרטון ותוכלי לראות בעצמך.‬
‫- היום הראשון -‬
‫הם הניחו אותו במכונה הזאת‬ ‫כל יום במשך חודש.‬
‫- היום העשירי -‬
‫- היום ה-25 -‬
‫תראי, הוא חזר ללכת. הוא בעצמו לא האמין.‬
‫זה אמיתי?‬
‫למעשה, זה מגובה במחקר מדעי.‬
‫ויש לי את המספר של הרופא המטפל שלו.‬
‫בעצם…‬
‫אם לא אכפת לך, נתקשר אליו בזריזות.‬
‫חרמיו!‬
‫ישנת?‬
‫נכון! שכחתי שאתה בהודו.‬
‫תשמע, אם כבר קמת,‬
‫אני רוצה שתעזור לחברה שנמצאת איתי.‬
‫לבן שלה יש שיתוק מוחין.‬ ‫סיפרתי לה על ההמצאה שלך.‬
‫אחרי מה שתרמתי, לא תוכל לסרב לי.‬
‫בבקשה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה קרה?‬
‫אחרי כל התקף אפילפטי,‬ ‫לוקה לא יכול לתפקד למשך יום או יומיים,‬
‫והוא לא מסוגל לאכול.‬ ‫המצב הזה מוביל להישנות האירועים האלה.‬
‫זה מעגל שמסכן את חייו.‬
‫הבנת?‬
‫אני לא מרוצה מזה,‬
‫אבל אני חושב שכדאי שנשקול שימוש בזונדה.‬
‫אני מבין, דוקטור, אבל צריך להתחשב‬ ‫במגבלות החדשות שהמכשור הזה ייצור ללוקה.‬
‫הוא לא יוכל להשתמש בפיו כדי לאכול‬ ‫ובטח שלא לדבר, דוקטור.‬
‫כל הסימנים מראים שמצבו של לוקה לא ישתפר.‬
‫הוא לא יוכל להמשיך במצב של תת-תזונה.‬
‫לדעתי…‬
‫תודה.‬
‫מהיום הראשון אמרו לנו שהכול לא בסדר.‬
‫והשינוי בסרטון של ברנרדי הוא מדהים.‬
‫כן, אבל זה מקרה שונה.‬
‫גם לברנרדו אמרו שהוא לא יתאושש‬ ‫והוא חזר ללכת.‬
‫בוא נדבר עם הרופא הזה לפני שנחליט.‬
‫את יודעת מה דעתי על טיפולים ניסיים כאלה.‬
‫לדעתי, הם לא עובדים.‬
‫אין לנו מה להפסיד.‬
‫שיחתך הועברה…‬
‫הגעתי לתא קולי, אסמס לו.‬
‫אוי, לא. לוקה התעורר.‬
‫קדימה.‬ ‫-לא, תישאר.‬
‫אני אלך, טוב?‬
‫קום, קוף. זה הרופא.‬
‫היה לו עוד התקף?‬ ‫-לא, הוא ישן.‬
‫זה הרופא מהודו, הוא מתקשר.‬
‫אנחנו נעיר את הילדים. בואי נלך.‬
‫רק רגע, דוקטור. רק רגע.‬
‫דוקטור…‬
‫סוף סוף נפגשנו.‬
‫תודה שענית לי.‬
‫אלברטו ליזרגה‬ ‫הראה לנו את הסרטון של ברונו ברנרדי,‬
‫והתרשמנו מאוד.‬ ‫-אני מתאר לעצמי.‬
‫מכונת הסייטוטרון‬ ‫היא רגע מכונן בהיסטוריית הרפואה.‬
‫גם עמיתיי בהרווארד לא האמינו.‬
‫אבל כפי שראיתם, זו המציאות.‬
‫כן, זה מדהים.‬
‫שלום, דוקטור. נעים מאוד.‬
‫לבננו, לוקה, יש שיתוק מוחין חמור‬
‫עם התקפים אפילפטיים מרובים.‬
‫למעשה, אנחנו בבית החולים עכשיו.‬
‫נשמח ללמוד עוד על הטיפול הזה.‬
‫טוב, לא כל כך קל להבין את זה.‬
‫אבל בקיצור נאמר שמדובר במכונה‬
‫שמגרה את תאי המוח לפעילות‬ ‫ויוצרת קישורים חדשים.‬
‫אתה חושב שהמכונה הזו תוכל לעזור ללוקה?‬
‫במכונת הסייטוטרון נעשה שימוש במשך שנים‬ ‫להשמדת גידולים.‬
‫שימושה הנוירולוגי הוא חדש.‬
‫אבל אוכל להבטיח לכם‬
‫שהבחנו בשיפורים מדהימים‬ ‫אצל כל המטופלים כמעט.‬
‫אנחנו בהחלט מעוניינים‬ ‫לנסות את הטיפול, דוקטור.‬
‫אני שמח.‬
‫אתן לכם את פרטי הקשר שלי‬ ‫כדי שתוכלו לשלוח לי את התיק שלו‬
‫וגם אפרט על המחיר והעלויות השונות.‬
‫סליחה.‬
‫בטח.‬ ‫-היי.‬
‫טוב, אני צריך לסיים. נהיה בקשר.‬
‫כן, דוקטור. נשלח לך את כל המידע. תודה רבה.‬
‫להתראות.‬
‫מה?‬
‫אי אפשר‬ ‫לסמוך על כל תרופה שמנסים למכור לנו.‬
‫אנחנו מטרה קלה עבורם.‬ ‫-הפעם זה שונה.‬
‫אני מרגישה שזו ההזדמנות שלנו.‬
‫ברצינות.‬
‫וואו!‬
‫הדבר הקרוב ביותר לבידור‬ ‫שהיה קיים בכוכב שלי‬
‫היה הצפייה בפצעיי מגלידים.‬
‫זה… מגעיל!‬
‫גם לי יש פצע.‬
‫אבל לא אראה לך את הדם‬ ‫בגלל שאתה תהיה בהלם.‬
‫חמישים אלף דולר, חברה?‬
‫וגם הוצאות הנסיעה שלו…‬
‫והוצאות הנסיעה שלנו.‬ ‫-השאלה היא לא כמה זה עולה…‬
‫השאלה היא האם זה יעזור ללוקה או לא.‬
‫ואם זו הדרך היחידה, אז הכסף לא חשוב.‬
‫זה לא מצב בו חסר לנו כסף…‬
‫אנחנו בחובות. הגענו לתקרת האשראי שלנו.‬
‫עם כל הרופאים, התרופות, המטפלים והטיפולים…‬
‫מאיפה נמצא כסף כדי שתיקחי את לוקה להודו?‬
‫לא. אנחנו לוקחים את לוקה להודו.‬ ‫כולנו ניסע.‬
‫כולנו נטוס להודו?‬
‫את זוכרת שנסענו לסוף שבוע?‬ ‫הרכב עוד מסריח.‬
‫מאיפה נביא את הכסף הזה?‬
‫את יודעת שמבחינה כלכלית,‬ ‫זה העיתוי הכי גרוע בשבילי.‬
‫הייתי מובטל כמעט כל השנה.‬
‫זה בסדר. זמנים טובים יותר יגיעו.‬
‫חוץ מזה, נוכל למכור את הדירה.‬
‫מה?‬
‫הדירה היא כל מה שיש לנו.‬
‫ועבדנו כל כך קשה כדי להשיג אותה.‬
‫לא, אל תהיה דרמטי.‬
‫אני לא דרמטי, לא נטוס להודו.‬
‫אני לרוב תומך, אבל לא הפעם.‬ ‫לא נסכן את הנכס היחיד שלנו,‬
‫בגלל איזה טיפול, לכאורה,‬ ‫שאפילו לא הוסבר לנו עד הסוף.‬
‫מבחינתי, המשפחה היא כל מה שיש לנו.‬
‫אני יודע. אנחנו לא מדברים על זה.‬
‫לא אכפת לי אם אתה חושב‬ ‫שמריחת הבן שלי בשמן לבנדר היא איזו שטות.‬
‫או אם אתה חושב שאני אובססיבית‬ ‫כשאני עושה לו תרגילי נשימה.‬
‫לא אכפת לי אם אתה חושב שזה לא יעבוד.‬ ‫אני חושבת שזה יצליח.‬
‫ובגלל זה ניסע להודו.‬
‫אם תרצה או לא.‬
‫אמרתי לך שיש לך את הזרועות הכי יפות בעולם?‬
‫ועור כל כך רך.‬
‫- יתרה -‬
‫- חוב -‬
‫- הערכת משכנתה -‬
‫- זקוקים להלוואת אקספרס? -‬
‫נאיה, תעזרי לי להחזיק אותו.‬ ‫-כן. קדימה.‬
‫זהו.‬
‫היי.‬ ‫-תרצי ארוחת ערב?‬
‫לא, אני לא רעבה.‬
‫אבל אסיים איתו ו…‬
‫אצטרף אליך.‬
‫היי…‬
‫זה לא יהיה קל, אבל…‬
‫נוכל למשכן את הבית.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫הרחובות האלה…‬
‫הנה.‬
‫זהו!‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב, לוקה.‬
‫ד"ר חרמיו.‬
‫יש לי חדשות טובות.‬ ‫נוכל לשלם על הנסיעה ועל הטיפול בהודו.‬
‫אחכה להוראותיך להמשך.‬
‫ברברה…‬
‫אנחנו מוכנים לפגישה. תצטרפי אלינו?‬
‫היי, ברברה.‬
‫דיברתי על הבן שלך עם השותף שלי, ד"ר קומאר,‬
‫ויש לי חדשות רעות.‬
‫כרגע, ממספר סיבות,‬ ‫לא נוכל להשתמש בסייטוטרון לטיפול בילדים.‬
‫אבל אעדכן אתכם אם המצב ישתנה.‬
‫בכל מקרה,‬ ‫הקישוטים אינם הדבר החשוב ביותר באירוע הזה.‬
‫עלינו לגרום לו להרגיש בסביבה…‬
‫- סייטוטרון ד"ר קומאר -‬
‫שתתרום לצילומים המוצלחים ביותר.‬
‫המסמכים נמצאים בתיבת הדואר שלכם.‬
‫- מרכז מחקר -‬
‫הגרסה המעודכנת היא מ-9 בחודש‬
‫בגלל שהגרסה של 5 בחודש‬ ‫לא כוללת את השינויים שעשינו אתמול.‬
‫יצא לך שש בשתי הקוביות.‬
‫זה מה שאמרתי. תראה.‬
‫מרכז קומאר, בוקר טוב.‬
‫שלום, אני מתקשרת ממקסיקו.‬
‫כן? איך אפשר לעזור?‬
‫אני רוצה לשלוח לכם מקרה נוירולוגי‬ ‫לבחינת טיפול אצלכם.‬
‫מדובר בבן שלי הסובל משיתוק מוחין.‬
‫טוב. אתן לך את המספר של ד"ר חרמיו.‬
‫כל מטופלינו מחו"ל מדברים איתו קודם.‬
‫כבר דיברתי איתו.‬
‫והוא אמר שאולי אוכל לדבר ישירות איתכם.‬
‫אני מצטערת, אבל זה בלתי אפשרי.‬
‫דברי עם ד"ר חרמיו שוב.‬
‫טוב, תודה.‬ ‫-יום טוב.‬
‫ביי.‬
‫לא שוב!‬ ‫-הסולם הביא אותי לפה.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫נראה…‬
‫אני לא טוב במשחק הזה.‬
‫ד"ר חרמיו.‬
‫אני יודעת שהסכמנו‬ ‫שתתקשר אלינו כשהמצב ישתנה,‬
‫אבל אני רוצה שתדע שהטיפול הזה‬
‫הוא התקווה הראשונה שלנו.‬
‫בעולם בו אנחנו חיים,‬
‫כולם חושבים‬ ‫שלוקה לעולם לא יצליח לעשות דבר.‬
‫לכן כל כך חשוב לי‬ ‫לנסות את הטיפול שלך בהודו.‬
‫טוב, אני מצטערת על ההודעה הקולית.‬
‫אנחנו מצפים לשיחה ממך.‬
‫תודה רבה. נמסטה.‬
‫דוקטור, אני מניחה שאתה עסוק מאוד.‬
‫לא חזרת להודעות הקודמות שלי, אבל…‬
‫אני רוצה לומר לך‬ ‫שהמצב שלנו עדיין מסובך מאוד.‬
‫מצבו של לוקה מחמיר כל יום‬ ‫בגלל שהוא לא מסוגל לאכול או לזוז‬
‫ובגלל שההתקפים האפילפטיים שלו‬ ‫מחלישים אותו.‬
‫אני מאוד מתעניינת‬ ‫בכל הקשור להתקדמות באישורים שם.‬
‫אני לא מתכוונת ללחוץ עליך‬ ‫אבל התמלאתי תקווה בנוגע לסייטוטרון.‬
‫אנחנו מאחלים לך כל טוב בערב השנה החדשה.‬
‫ד"ר חרמיו…‬
‫עברו תשעה חודשים מאז שלמדתי אודותיך.‬
‫ושוב אנחנו בבית החולים.‬
‫החלטנו שלוקה יטופל בזונדה.‬
‫אנחנו באמת לא יודעים‬ ‫איך הדבר ישפיע על ההתפתחות שלו, אבל…‬
‫אי אפשר להאכיל אותו.‬ ‫ואם לא נעשה זאת, הוא ימות.‬
‫אני צריכה לדבר איתך‬
‫כדי להבין האם הטיפול בלוקה‬ ‫הוא אפשרות אמיתית או לא.‬
‫תודה רבה ו…‬
‫אני מקווה לשמוע ממך בקרוב.‬
‫ביי.‬
‫ד"ר חרמיו,‬
‫אני מניחה‬ ‫שעדיין אין לך חדשות טובות עבורנו.‬
‫אבל המשכתי לחקור את המכונה‬ ‫ואת המצאותיו של ד"ר קומאר.‬
‫ככל שאני קוראת יותר,‬
‫אני הולכת ומשתכנעת‬ ‫שהדבר יכול לשנות את חיי בני.‬
‫נפגשתי גם עם ברונו ברנרדי.‬
‫הוא אמר שהוא ראה מספר ילדים בגילו של לוקה‬
‫המטופלים באמצעות הסייטוטרון.‬
‫אני לא יודעת האם הקושי לטפל בלוקה‬ ‫הוא בשל העובדה שהוא מקסיקני.‬
‫אבל יצרתי קשר עם שגרירות מקסיקו בהודו.‬
‫הם מוכנים לעזור.‬
‫אעשה הכול כדי לעזור לכם לנסוע‬
‫לקליניקה של ד"ר קומאר.‬
‫עדכן אותי אם אוכל לעשות עוד משהו.‬
‫אני אעשה הכול.‬
‫הלו? כן.‬ ‫-ברברה, זה ד"ר חרמיו.‬
‫סליחה על השעה המאוחרת,‬ ‫אבל אני עומד לעלות לטיסה‬
‫ורציתי לומר לך שהצלחת.‬ ‫השותף שלי הסכים לטפל בלוקה בסייטוטרון.‬
‫רשמי את זה.‬
‫אתן לך את התאריכים ואת פרטי הבנק.‬
‫באמת? אני לא מאמינה.‬
‫רגע. קוף, קום.‬ ‫-מה יש?‬
‫לא תאמין. אנחנו נוסעים להודו!‬
‫אוקיי…‬
‫קדימה.‬ ‫-אנחנו צריכים לדבר.‬
‫לא.‬
‫אני לא חושב שזה רעיון טוב, ברברה.‬
‫למה לא?‬
‫אם הדבר הזה היה באמת עובד,‬
‫הם כבר היו זוכים בפרס נובל לרפואה.‬
‫אבל זו תגלית חדשה מאוד.‬ ‫איך אתה יכול להיות בטוח שזה לא עובד?‬
‫אני מבטיח לך‬ ‫שאין ראיות מדעיות התומכות בכך.‬
‫זה הצליח במקרה של ברנרדי.‬
‫והטיפול נמצא על סף אישור בארה"ב‬ ‫של מנהל המזון והתרופות.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫נגיד שאת צודקת ואני טועה.‬
‫בכל זאת, נסיעה להודו…‬
‫מבחינת לוקה…‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫למה זה בלתי אפשרי?‬ ‫-מאיפה להתחיל?‬
‫התזונה הנכונה לזונדה שלו.‬
‫האישורים לתרופות, הכיסאות המיוחדים.‬
‫הסיכון להתקף אפילפסיה במטוס.‬
‫שלא לדבר על המחלות‬ ‫שמערכת חיסון מוחלשת יכולה ללקות בהן.‬
‫כל אלה מסכנים את חייו.‬
‫מה את עושה?‬
‫רשימה של כל הדברים שנצטרך לנסיעה להודו.‬
‫כלומר, אם הבנתי את כל מה שאמרת,‬
‫בקשר לוואליום, האישורים,‬ ‫התזונה, הכיסאות, כל זה.‬
‫נוכל לעשות את זה?‬
‫למה את שואלת אותי?‬ ‫את תעשי את זה בכל מקרה, לא?‬
‫טוב, אני גם זקוקה לתקליטור‬ ‫מסריקת ה-MRI האחרונה שלו.‬
‫תוכל לעזור לנו עם זה?‬
‫- מקסיקו‬ ‫דרכון -‬
‫אנחנו ממשיכים בסידורים לקראת הנסיעה.‬
‫אנחנו אורזים את האוכל של לוקי.‬
‫למה אנחנו אורזים כל כך הרבה קופסאות‬ ‫ואף אחד מהצעצועים שלי?‬
‫בגלל שלא אוכלים צעצועים.‬ ‫אתה מביא את פיפו רקס.‬
‫אוכל לאכול בובות אחרות ולא את פיפו.‬
‫רק אם אהיה רעב מדי.‬
‫נראה, אני חושבת שנצטרך עוד מזוודה.‬
‫עוד אחת?‬
‫נוכל להוציא כמה קופסאות.‬
‫השתגעת? אסור לנו להסתכן‬ ‫במקרה שלא נמצא שם כאלה.‬
‫זהו.‬ ‫-יופי.‬
‫סוף סוף, למרות שזה היה נראה בלתי אפשרי,‬
‫אנחנו טסים להודו.‬
‫אתה מוכן, לוקי?‬
‫תראה.‬
‫עצור, אתה יכול ליפול, ברונו.‬ ‫-אוקיי.‬
‫כל הכבוד, לוקי.‬
‫אתה אמיץ מאוד, מותק.‬
‫עוד מעט נעלה למטוס אחר.‬
‫ונטוס להודו, כמו שהבטחתי לך.‬
‫אנדרס!‬
‫שתיים, שלוש…‬
‫ארבע, חמש, שש…‬
‫שמונה…‬ ‫-נהפוך אותו לצד.‬
‫מד החמצן.‬
‫שלוש עשרה, 14…‬
‫חמש עשרה, 16, 17…‬
‫שמונה עשרה, 19…‬
‫אנדרס?‬ ‫-דוקטור.‬
‫הכול בסדר?‬
‫בערך.‬
‫אנחנו בשדה התעופה בפריז וללוקה היה התקף.‬
‫כמה זמן הוא נמשך?‬
‫שש דקות ו-27 שניות.‬
‫הוא היה קשה, אחד מהגרועים ביותר.‬ ‫-כמה ואליום נתתם לו?‬
‫שתי מנות של 1 מ"ל.‬
‫ההתקף לא עצר. חשבתי שהוא צריך עוד מנה.‬
‫אתה חושב שכדאי שנלך לבית חולים?‬
‫אם הוא יאושפז,‬ ‫לא ייתנו לכם לטוס במשך כמה ימים.‬
‫אתה חושב שהוא יכול לטוס?‬ ‫זו טיסה של 10 שעות.‬
‫לא אוכל להעריך את זה מכאן.‬
‫הזהרתי אתכם שמדובר במסע מסוכן.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל אם תבחרו לטוס,‬
‫תנו לו מנה של ריבוטריל לפני הטיסה‬
‫ותדאגו שהוא יקבל הרבה נוזלים.‬
‫טוב, תודה.‬
‫תתקשרו אליי אם תזדקקו לי.‬
‫כמובן, דוקטור. שלום.‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא חושב שהוא יהיה בסדר.‬
‫אז בואו נירגע.‬
‫הרופאים באמבולנס‬ ‫יכולים להחליט לקחת אותו לחדר מיון.‬
‫הרופא שלו אמר שהוא יהיה בסדר.‬ ‫אנחנו לא זקוקים לאמבולנס.‬
‫אם תסרבו לאמבולנס‬
‫ומשהו יקרה לבן שלכם,‬ ‫תעמדו בפני בעיות משפטיות.‬
‫אנחנו מבינים, אבל… הוא בסדר .תודה.‬
‫תחתום כאן, בבקשה.‬
‫הם סירבו לאמבולנס.‬
‫כן, אני יודע.‬ ‫אני מקווה שלא יקרה כלום לילד.‬
‫תודה.‬
‫אני לא יודע.‬
‫לוקיטה.‬
‫הגענו, מותק.‬
‫כל הכבוד.‬
‫שלום.‬
‫מה זה?‬
‫הבאתי את זה מהמטוס‬ ‫כדי שנחגוג שהגענו.‬
‫עשית את זה, חברה.‬
‫לחיים.‬
‫שנינו הצלחנו.‬
‫טוב, חמשתנו.‬
‫לחיים, חבר.‬
‫לחיים.‬
‫זה טעים.‬
‫היי, אתה תגמור הכול! זה בקבוק קטנטן.‬
‫טוב, הוא בשביל שנינו.‬
‫הבאת רק אחד?‬
‫אולי יש לי עוד אחד.‬
‫שלום!‬
‫ברוכים הבאים!‬ ‫-היי.‬
‫אני שמח שהגעתם סוף סוף.‬ ‫-תודה.‬
‫היי, לוקה!‬
‫ברונו!‬
‫אפשר ללקק את זה, זה טעים.‬
‫תודה.‬
‫איך הייתה הטיסה? חדר המלון שלכם נוח?‬
‫המלון מדהים. הטיסה הייתה ארוכה וקשה.‬
‫כן, נרצה לאכול ארוחת בוקר לפני שנצא.‬ ‫זה אפשרי?‬
‫רק אם תיקחו את האוכל לדרך.‬ ‫עלינו להגיע לקליניקה בעוד שעה.‬
‫נצטרך לחצות את כל העיר כדי להגיע לשם.‬
‫טוב…‬ ‫-זה בסדר?‬
‫קדימה.‬ ‫-הרכב בחוץ.‬
‫- דרך לנגפורד -‬
‫והיום סוף סוף הגיע.‬
‫אנחנו בדרך לטיפול הראשון של לוקה‬
‫בקליניקה של ד"ר קומאר.‬
‫הי!‬ ‫-היי!‬
‫הגענו!‬
‫זו החווה שבה ירפאו את לוקה?‬
‫זו לא חווה.‬
‫אבל יש כאן ברווזים!‬
‫זה יפה מאוד, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫היי, מתי נפגוש את ד"ר קומאר המפורסם?‬
‫טוב, השותף שלי עסוק מאוד.‬
‫רק לעיתים נדירות הוא נוכח בטיפולים, אבל…‬
‫אל תדאגו, תהיו בידיים טובות מאוד.‬
‫מכאן.‬
‫הנזק נמצא כאן.‬
‫שאר המוח נראה רגיל לחלוטין.‬
‫אבל באזור הזה… שם הפגיעה.‬
‫זה נראה כמו פרפר.‬
‫כן.‬
‫ממש שם. קצת יותר גבוה.‬
‫עכשיו תגיד להם שנסמן כך את הפנים של לוקה.‬
‫- סכנה‬ ‫מערכת מונחית לייזר -‬
‫מצוין.‬
‫קדימה.‬
‫תודה.‬
‫אם היית שואל אותי מה אנחנו עושים פה,‬
‫לא הייתי יודעת מה לענות, לוקי.‬
‫אבל למרות שאני לא מבינה את מה שהם אומרים,‬
‫אני מתחילה להבין שניסינו הכול.‬
‫הדבר היחיד שנותר לעשות‬
‫הוא להתפלל, להסתכל למעלה ולחכות.‬
‫תודה.‬
‫קח את זה, לוקה.‬ ‫-תודה.‬
‫הכול בסדר, חבר?‬
‫הנעליים שלי נעלמו.‬
‫איך זה יכול להיות?‬
‫הן נעלמו.‬
‫הן צריכות להיות כאן.‬
‫שמע לי, זה מזל טוב, אדוני.‬
‫בהודו אומרים שמי שגונב את הנעליים שלך‬ ‫לוקח גם את הבעיות שלך. גנש מאיר לך פנים.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-טוב.‬
‫תרצה את הנעליים שלי, אדוני?‬ ‫-לא, ונקטש, לא…‬
‫זה בסדר, תודה. באמת.‬
‫אני יכול לעשות את זה?‬
‫לא.‬ ‫למה לא?‬
‫אם הוא יכול לעשות את זה, למה אני לא?‬
‫טוב, הוא נחמד לאבא.‬
‫- קמפוס מרכז קומאר, בנגלור -‬
‫אני איתך, לוקיטה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫הוא מקיא! תוציאו אותו, בבקשה.‬
‫זהו. הנה.‬
‫כמעט סיימנו את השבוע הראשון לטיפול.‬
‫זה הטיפול השביעי מתוך 28.‬
‫אנחנו עושים את הדבר הנכון?‬
‫למה אני מתעקשת על הטיפול הזה‬
‫בזמן שאתה חולה ומפחד במשך ימים?‬
‫מה הטעם בחמישה אנשים שחוצים את העולם‬
‫אם הם רק שוטפים מגבות ובגדים מקיא?‬
‫היי. שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫את מאכילה את לוקי בכפית?‬
‫לא, הוא לא אוכל כלום.‬
‫לא?‬ ‫-והוא הקיא שוב.‬
‫מה הבאת לי, אימא?‬
‫בוא נראה.‬
‫תראה מה הבאתי לך.‬
‫טעים!‬
‫הכול בסדר?‬
‫נאיה, השן שלי תיפול בקרוב, נכון?‬
‫תראה לי.‬
‫כן, היא מתנדנדת.‬ ‫-תסתכל במגירה.‬
‫יש שם נייר ומעטפות עם כתובת המלון.‬
‫תכתוב מכתב לפיית השיניים.‬ ‫ככה היא תדע איפה למצוא אותך.‬
‫קדימה, בוא.‬
‫מה?‬
‫קוף, אני דואגת ללוקה.‬
‫זה לא עובד.‬
‫עבדו עלינו.‬
‫כאילו, ראית את המקום הזה? זאת… חווה.‬
‫ומה העניין עם המכונה? זה פשוט צינור.‬
‫הם עבדו עליי. וגררתי את כולכם להודו.‬
‫עוד מוקדם מדי לדעת.‬
‫אבל, קוף… אתה רואה הבדל?‬
‫משהו? כל דבר?‬
‫אנחנו צריכים לחכות.‬
‫זה לא קסם.‬
‫ואם טעינו?‬
‫את מוכנה לעשות משהו בשבילי?‬
‫לכי לישון.‬
‫תפסיקי לחשוב להיום, קופה.‬
‫בסדר?‬
‫קדימה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫לוקי!‬
‫לוקיטה?‬
‫הכול בסדר?‬
‫ברונו!‬
‫היי, לוקה.‬
‫השן שלי נפלה.‬ ‫-תביא את ההורים שלך!‬
‫לוקיטה!‬
‫תודה שבאתם. לא הצלחנו להשיג אמבולנס.‬
‫לא, זה קשה. ניסע לבית החולים.‬
‫איבדתי את השן שלי!‬ ‫-אוי, לא. תן לי לראות.‬
‫אני אעזור לך למצוא אותה.‬
‫- בית החולים ברסל -‬
‫קדימה!‬
‫מכאן. שמאלה.‬
‫הכול יהיה בסדר. אל תדאג.‬
‫אני מצטערת, לוקי.‬
‫אני מצטערת שגררתי אותך לכאן.‬
‫חשבתי שזה יעזור לך, מותק.‬
‫אני בטוח שזו הייתה הרפתקה בשבילו.‬
‫מה יקרה אם הוא ימות, אנדרס?‬
‫זו הייתה אפשרות מהיום שהוא נולד.‬
‫ואנחנו עדיין כאן.‬
‫זה בלתי נסבל.‬
‫הלוואי שיכולתי לברוח מפה, לוקי.‬
‫הלוואי שיכולנו לעוף דרך חלון בית החולים.‬
‫לשכוח לשנייה אחת את הפחד הזה‬ ‫שמשהו רע יקרה לך.‬
‫את הייסורים הפועמים בחזי‬ ‫מאז היום בו נולדת.‬
‫ברונו!‬
‫זה מפה.‬
‫היי, אימא!‬ ‫-היי.‬
‫מה נשמע?‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר?‬
‫הוא צריך לנוח.‬ ‫-כן, תודה.‬
‫אני רוצה להראות ללוקה משהו.‬
‫טוב, אבל אל תצעק, בסדר? אחיך נח.‬
‫איך היה?‬
‫בסדר, מה איתך? איך ישנת?‬
‫נורא.‬
‫בקושי ישנתי.‬
‫באמת?‬ ‫-לא עצמתי עין.‬
‫לוקה…‬
‫לוקה.‬
‫השן שלי סוף סוף נפלה, תראה.‬
‫ראית? הנה היא.‬
‫אמרו לי שפיית השיניים לא מגיעה להודו.‬
‫תנחש מי כן מגיע.‬
‫נמר!‬ ‫-ברונו…‬
‫בן כמה היית כשנפלה לך השן הראשונה?‬
‫נאיה אומרת שזה קרה לי מוקדם.‬
‫מה יש?‬
‫אני לא מבין אותך.‬
‫אתה רוצה לנסות את הסוכרייה שלי.‬
‫רגע.‬
‫נאיה לא יודעת שהבאתי אותה.‬
‫לא. מה אתה עושה?‬
‫לוקה רצה לטעום את הסוכרייה שלי.‬
‫הוא מוצץ אותה.‬
‫הוא אף פעם לא עשה את זה.‬ ‫-לא.‬
‫לוקה.‬
‫קדימה, תמצוץ.‬
‫יופי, מותק. כל הכבוד, לוקי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫טוב, החייל הזה אוכל אותך פה.‬
‫אבל זה אוכל אותך פה.‬
‫אנדרס!‬ ‫-מה?‬
‫אנדרס, בוא הנה!‬ ‫-מה? מה הבעיה?‬
‫קרה משהו?‬ ‫-תראה אותו! תצלם סרטון.‬
‫אני מוכן.‬
‫זו הפעם הראשונה‬ ‫שלוקה מחזיק בשתי הידיים במקביל.‬
‫קודם הוא היה תופס ביד אחת‬ ‫ועוזב עם היד השנייה מייד.‬
‫אבל בגלל שהמים קלים יותר…‬
‫זה עוזר לו להחזיק.‬
‫כל הכבוד, לוקיטה!‬
‫לוקה, נגמרה האמבטיה?‬ ‫-הוא מצליח להישאר לשבת.‬
‫מעולה!‬ ‫-אני יכול להיכנס?‬
‫למה אתה צועק?‬
‫תראו, ד"ר קומאר כאן.‬
‫שלום. אתם ודאי המשפחה של לוקה.‬
‫כן.‬
‫ברוכים הבאים. אני ד"ר קומאר.‬
‫אני לא מאמינה.‬
‫באמת רצינו לפגוש אותך.‬
‫אני ברברה.‬ ‫-כמובן.‬
‫תודה שהזמנת אותנו. נהדר להיות פה.‬
‫אין בעד מה. תמיד.‬ ‫-זה לוקה.‬
‫כן, אדון לוקה.‬
‫שמעתי שהיית בבית החולים.‬ ‫אבל אתה נראה נהדר עכשיו.‬
‫כן, אנחנו מאוד מופתעים.‬
‫ואתם תופתעו יותר ויותר, תאמינו לי.‬
‫ראית?‬
‫הוא מוצץ.‬ ‫-כן.‬
‫המציצה היא מהרפלקסים הראשונים של האדם.‬
‫זה הדבר הראשון והיחיד‬ ‫שתינוקות חייבים לדעת.‬
‫והמוח של לוקה ביצע את הקישור הזה.‬
‫לוקי, מותק,‬
‫נולדת מחדש.‬
‫ביום ההולדת הראשון שלך‬
‫היינו כל כך נרגשים לקראת העתיד.‬
‫לא ידענו שהכול יהיה הפוך משציפינו.‬
‫לא בכית כשנולדת.‬
‫לא החזקתי אותך בזרועותיי.‬
‫לא הבטת לי בעיניים ולא יכולתי להניק אותך.‬
‫הרופאים הזהירו אותנו ואמרו לנו להתרגל לזה.‬
‫הם אמרו שלא תוכל לדבר או ללכת.‬
‫אתה תצליח.‬
‫הם אמרו שלעולם לא תקרא לי "אימא".‬
‫יופי!‬ ‫-כן!‬
‫אבל תראה אותך, לוקי.‬
‫אף אחד לא היה מאמין.‬
‫ואני אעשה הכול‬
‫כדי שלא תחמיץ אף הזדמנות.‬
‫טוב, תהיה חזק.‬
‫באותו יום, לא ידעתי איך ללחוץ.‬ ‫אבל מאז למדתי לחצות ימים והרים.‬
‫אתה לימדת אותי את זה.‬
‫כן!‬
‫כן! כל הכבוד!‬
‫יופי, מותק!‬
‫עוד צעד אחד.‬
‫ראית? במוח של אדון לוקה יש צלקת,‬
‫שלא מאפשרת לשתי ההמיספרות לתקשר.‬
‫אבל העובדה שהוא עשה צעד עם רגל אחת‬
‫והמשיך את התנועה עם הרגל השנייה…‬
‫הדבר אומר ששתי ההמיספרות עובדות יחד עכשיו.‬
‫זו התקדמות אדירה.‬ ‫-מדהים, לוקי!‬
‫כל הכבוד, אדון לוקה!‬
‫כל הכבוד, מותק!‬ ‫-כל הכבוד!‬
‫קדימה!‬
‫לחיים!‬
‫לחיי לוקה.‬
‫לחיי ג'ון,‬ ‫שעובר כאן טיפול בגידול השלישי שלו.‬
‫הרביעי.‬
‫אבל מי סופר?‬
‫קומאר, תודה שאפשרת לנו לראות את הנס הזה.‬
‫זה לא נס. זה מדע טהור!‬
‫טוב, זה הנס.‬
‫זה מדע.‬ ‫הסייטוטרון אחראי ל-33% מהמתרחש ללוקה.‬
‫לעוד 33% אחוזים אחראים ההורים.‬
‫ועל 33% האחוזים הנותרים, אחראי אלוהים.‬
‫אבל מצד שני… מהו אלוהים?‬
‫זו שאלה טובה.‬
‫למדע אין תשובה לזה.‬
‫אבל המדע נתן לנו את הסייטוטרון.‬
‫בהחלט. לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫לחיים!‬
‫אדוני, הרכב שלך ממתין.‬
‫תודה.‬
‫אנדרס, תוכל לשלם את החשבון?‬
‫אני צריך להקפיץ את ג'ון וקומאר.‬
‫נעשה מאוחר.‬
‫אז… כשתהיו מוכנים.‬
‫לא, סיימנו.‬
‫כן? מצוין.‬ ‫-סיימנו.‬
‫תודה.‬
‫אנחנו צריכים לשלם?‬ ‫-לא.‬
‫זה על חשבוני.‬ ‫-כמובן. תודה.‬
‫קומאר, תודה לך על הכול.‬
‫אין בעד מה. זה ישתפר.‬
‫מסרו את אהבתי לאדון לוקה ולאדון ברונו.‬
‫תודה.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫קופה…‬
‫לא קיבלתי את העבודה.‬
‫מה? את העבודה שהיית בטוח שתקבל?‬
‫פרה בכביש!‬
‫טוב, נקריא שמות‬ ‫לקראת הטיפול האחרון עם קומאר.‬
‫ונקטש?‬ ‫-שלום, גברתי.‬
‫אבא?‬ ‫-כאן.‬
‫נאיה.‬ ‫-כאן!‬
‫ברונו?‬
‫כאן.‬
‫לוקי, התעוררת!‬
‫כאן.‬
‫א-בא. נכון?‬
‫אבא.‬
‫אדון לוקה!‬
‫אתה יכול לומר "קומאר"?‬
‫קו-מאר.‬
‫א-בא.‬
‫קו-מאר.‬ ‫-א-בא.‬
‫אבא…‬
‫עוד שתי דקות.‬
‫ומה שלום הבן שלך?‬
‫הכול יותר טוב.‬
‫הבריאות שלו, היכולות שלו, הריכוז.‬
‫הכול, אבל…‬
‫הנסיעה הזו היא מעל ליכולות שלנו.‬ ‫לא נוכל לחזור לכאן אלא בעוד הרבה שנים.‬
‫אני מבין לגמרי.‬
‫אחרי שנסעתי לכאן שבע פעמים‬
‫ואחרי שעזרתי לחרמיו‬ ‫לקנות את המכונות לקליניקה בבולטימור,‬
‫השקעתי הרבה יותר‬ ‫ממה שאפשר לכנות כ"סכום בריא".‬
‫אז יש סייטוטרון בארה"ב?‬
‫יש שתי מכונות.‬
‫אבל הן עדיין במקסיקו.‬
‫בנמל אליו הן הגיעו.‬
‫זה ב… ורה קרוז?‬
‫וראקרוס. כן.‬
‫וראקרוס.‬
‫שלושה עד ארבעה חודשים יעברו ביעף.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אני לא דואג.‬ ‫-טוב. אני מבין.‬
‫אדון לוקה!‬
‫אז היום תגיד את זה?‬
‫קומאר?‬
‫קו-מאר.‬
‫קו…‬
‫-שמעתם?‬
‫וואו! זה מדהים.‬
‫מה אמרת, לוקיטה?‬
‫תגיד.‬ ‫-תגיד "קומאר".‬
‫אתה תצליח.‬ ‫-קומאר.‬
‫תגיד, תגיד "קומאר".‬ ‫-תגיד "קומאר".‬
‫הוא מקשיב רק לך.‬
‫בוא, אתה תגיד לו.‬
‫קומאר.‬
‫קו-מאר.‬
‫קומאר.‬
‫לא ייאמן!‬
‫עשית לי את היום, מותק!‬
‫מדהים! זה מדהים!‬
‫זה לא ייאמן!‬
‫דוקטור…‬
‫מזל טוב!‬
‫מזל טוב.‬
‫כל הכבוד, לוקה.‬
‫כן.‬ ‫-כל הכבוד, לוקה.‬
‫עוד פעם.‬
‫יופי! נהדר!‬
‫אנדרס…‬
‫זו רק ההתחלה.‬
‫אדון לוקה יתקדם מאוד עם טיפולים נוספים.‬
‫אתה חושב שכדאי שנמשיך בטיפולים?‬
‫בהחלט.‬
‫נרצה לטפל באדון לוקה‬ ‫לעיתים קרובות ככל האפשר. לפחות פעם בשנה.‬
‫אבל אם תבחינו בנסיגה,‬ ‫אולי היא תתבטא באפילפסיה,‬
‫תצטרכו לבוא קודם.‬
‫נעשה כמיטב יכולתנו.‬
‫אדון לוקה!‬
‫אתה רוצה לחזור, נכון, לוקי?‬
‫אתה מיוחד מאוד.‬
‫אנחנו נעשה היסטוריה. נכון?‬
‫ביי. ביי, ברברה. ביי.‬
‫להתראות, קומאר!‬
‫להתראות, ברונו!‬
‫תודה. ביי.‬
‫קדימה!‬
‫הנה.‬
‫- 29 ביולי 2017 -‬
‫קומאר מרוצה מלוקה.‬
‫זה יעזור לסייטוטרון‬ ‫להגיע לעוד ילדים בעולם.‬
‫אז תודה על המאמץ שהשקעתם.‬ ‫-לא, להפך. אנחנו מרוצים מאוד.‬
‫האמת, קומאר אמר לנו‬ ‫שלוקה יזדקק לעוד טיפולים.‬
‫אתה באמת פותח קליניקה בבולטימור?‬
‫טוב, אנחנו מחכים לאישור‬ ‫ממנהל המזון והתרופות‬
‫כדי להתחיל בניסויים קליניים בארה"ב.‬ ‫אבל זה ייקח כמה שנים.‬
‫חשבת פעם לבצע אותם במקסיקו? ג'ון מילר אמר‬ ‫ששתי מכונות סייטוטרון תקועות בווראקרוס.‬
‫ג'ון מילר חתם על הסכם סודיות.‬
‫הוא צריך להיות יותר דיסקרטי.‬
‫לידיעתכם,‬
‫במקסיקו המצב מסובך יותר מבארה"ב.‬
‫הבירוקרטיה, המניעים השונים…‬
‫אני רציני, תשכחו מזה.‬
‫אבל איך הדבר הזה קיים ולא נגיש לכולם?‬
‫תן לי לעזור לך להשיג אישורים במקסיקו.‬
‫עם המקרה של לוקה,‬ ‫בתוספת עדות ממך ועוד בעלי ברית.‬
‫נוכל לדבר עם קומאר ולומר לו…‬
‫לא, רגע.‬
‫קומאר תמיד הבהיר לי שהוא לא מעוניין‬
‫בבירוקרטיה הקשורה לרישוי.‬
‫כל מה שתרצו לדון בו עם קומאר,‬ ‫יצטרך לעבור דרכי.‬
‫עכשיו סלחו לי,‬ ‫אני חושב שהטיסה שלי יוצאת לפני הטיסה שלכם.‬
‫אבל נהיה בקשר.‬
‫להתראות.‬ ‫-נסיעה טובה.‬
‫ביי!‬
‫-להתראות.‬
‫זה מוזר, נכון?‬
‫מוזר מאוד.‬
‫כאילו, זה העסק שלו, אבל אני לא יודע.‬
‫הוא מוזר.‬
‫קומאר!‬
‫לא יכולת לומר "אבא"?‬
‫כמה חיתולים קומאר החליף לך? כמה?‬
‫אימא, שכחתי את פיפו רקס.‬
‫זה בסדר, מותק. נקנה עוד אחד.‬
‫אי אפשר לקנות חברים!‬
‫אל תצחק, לוקה.‬
‫בוקר טוב, אור שלי.‬
‫ד"ר חרמיו,‬
‫אני מקווה שהייתה לך טיסה נעימה הביתה.‬
‫למען האמת, אני לא ישנתי הרבה.‬
‫מאז שיחתנו האחרונה בשדה התעופה,‬
‫חשבתי על דרכים לעזור לך להשיג את האישור‬
‫לניסויים קליניים‬ ‫למכונת הסייטוטרון במקסיקו.‬
‫אולי אוכל להתחיל עם הנוירולוג של לוקה.‬
‫זה מטורף, ברברה.‬ ‫-מה?‬
‫אני אראה לך‬
‫את אחת מסריקות ה-MRI של לוקה מהשנה שעברה.‬
‫תוכלי להשוות את מספר הקישורים במוח שהיו לו‬ ‫לעומת המצב הנוכחי.‬
‫תראי את ההבדלים כאן.‬
‫וואו!‬
‫זה… מרשים מאוד.‬
‫אני לא יודע איך הם עשו זאת בחודש.‬
‫אז מה הצעד הבא?‬
‫הם יכולים להמשיך לטפל בו?‬
‫טוב, זו התוכנית.‬
‫אבל אין סיכוי שנוכל לנסוע כך שוב.‬
‫תסתכלי על זה מהזווית הזו.‬
‫האם בית החולים הזה‬ ‫יהיה מעוניין בניסויים האלה?‬
‫דמיין שנביא הנה‬ ‫את פרוטוקול הניסויים הקליניים,‬
‫נוכל להמשיך לטפל בלוקה ובילדים רבים אחרים.‬
‫אין סיכוי!‬
‫הניסיון לשכנע את הזקנים מהוועד המנהל‬
‫דומה לניסיון להזיז הרים.‬
‫חוסה,‬ ‫זה יכול להציל את חייהם של אלפי ילדים.‬
‫אתה שמח לחזור ללימודים?‬
‫בוקר טוב, גברתי.‬ ‫-היי, בוקר טוב.‬
‫מה קרה, מותק? מה יש?‬
‫שנלך? לא?‬
‫למה אתה בוכה?‬
‫אוי, לא!‬
‫- הניסים המקסיקנים החדשים -‬
‫לילה טוב, קופה.‬
‫קוף.‬
‫חשבתי…‬
‫ו…‬
‫אתה מקשיב לי?‬
‫כשאת אומרת "חשבתי", אני צריך להתחיל לדאוג?‬
‫אם מה שאנחנו מנסים לעשות‬
‫בבית החולים לילדים לא יצליח‬
‫נוכל למכור את הדירה ולחזור להודו.‬
‫סליחה, אבל את צוחקת, נכון?‬
‫חזרנו לפני פחות מחודש.‬
‫לוקה במצב טוב מאי פעם.‬
‫אני עדיין מובטל.‬
‫ואת שוקלת למכור את הדירה ולחזור להודו?‬
‫אני חושבת על לוקה.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אולי כדאי שתחשבי גם עלינו.‬
‫על עצמך, על כולם.‬
‫אבל…‬ ‫-לא. אני נשבע, אני מותש.‬
‫לילה טוב.‬
‫הלו.‬
‫ברברה, התקשרת אליי?‬
‫יש לי שיחות שלא נענו ממך.‬
‫כן, יש לי חדשות נהדרות עבורך.‬
‫הנוירולוג של לוקה‬ ‫מציע לוועד המנהל של בית החולים לילדים‬
‫לבצע ניסויים קליניים בסייטוטרון כאן.‬
‫תראי, אני מבין שתרצי שהמכונה תהיה במקסיקו.‬
‫אבל מבחינתי ומבחינת קומאר,‬
‫העדיפות היא לקבל אישור בארה"ב‬ ‫ממנהל המזון והתרופות.‬
‫זה יכול לקרות במקביל.‬
‫אני בטוחה שקומאר יאהב את זה.‬ ‫אוכל לכתוב ולספר לו…‬
‫ברברה, בואי נבהיר משהו.‬
‫כדי להגיע לקומאר, תצטרכי לדבר קודם איתי.‬
‫היה קשה מספיק להגיע למקום אליו הגענו‬
‫ביחס למשא ומתן בנוגע לרישוי בין-לאומי…‬
‫אני לא רוצה שמשהו יפריע…‬ ‫-יש לך רגע?‬
‫בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫אני צריכה לסיים. אתקשר אליך אחר כך.‬
‫את יודעת שתמיד תמכתי בך מאז שלוקה קרה לך?‬
‫מאז שלוקה קרה לי?‬
‫את גורמת לזה להישמע נורא.‬ ‫-אני מצטערת. לא.‬
‫התכוונתי לזה ש…‬
‫אולי הגיע הזמן שתחשבי‬ ‫על סדרי העדיפויות שלך.‬
‫אני חושבת…‬ ‫-את יודעת כמה זמן אני עובדת פה?‬
‫חמש עשרה שנים?‬
‫את כאן רק שליש מהזמן הזה.‬
‫חוץ מזה, המגזין לא הפסיק לגדול.‬
‫אז לא חשוב כמה זמן אני נמצאת כאן.‬
‫אולי זה כן חשוב. אולי הביצועים שלך נפגעים.‬
‫את משקיעה יותר מדי בבן שלך.‬ ‫ואני צריכה אותך כאן במלואך.‬
‫וואו.‬
‫ואני מצטערת,‬
‫אבל אנחנו מחפשים לך תחליף.‬
‫אני יכול לישון פה הלילה?‬
‫אני מתגעגע לפיפו.‬
‫אנדרס, הוא מפרכס.‬
‫שבע עשרה, 18, 19…‬
‫לאט לאט.‬
‫תירגע.‬
‫עשרים ושלוש, 24, 25.‬
‫עשרים וחמש שניות.‬
‫זה היה התקף קצר.‬
‫טוב, בסך הכול החדשות טובות.‬
‫ישנם הרבה פחות סימנים אפילפטיים כעת.‬
‫בניגוד לבדיקת ה-EEG האחרונה שלו,‬
‫הסימנים פחתו ב-70%. תראי.‬
‫אבל ביחס ל-30% הנותרים,‬
‫הוא עלול לחוות התקף דומה לזה של אתמול.‬
‫אם הוא יסבול מעוד התקפים כאלה,‬ ‫נוכל לאבד את כל ההתקדמות שהושגה.‬
‫הדבר תלוי בעוצמת ההתקף, אבל כן.‬
‫מה אמרו בוועד‬ ‫בנוגע לעריכת הניסויים הקליניים כאן?‬
‫הם פתוחים לאפשרות הזו.‬
‫אבל בית החולים עדיין לא בטוח בטיפול.‬
‫אנחנו צריכים לחזק את ההצעה שלנו‬ ‫עם מקרים נוספים, חוץ מזה של לוקה.‬
‫נשאל את קומאר. אני בטוחה שהוא יעזור לנו.‬
‫הנה, אתן לך את המספר שלו‬
‫ותוכל לבקש ממנו את המידע בצורה רשמית.‬
‫זה לא כל כך קל, ברברה.‬
‫לכל מוסד יש נהלי פרטיות משלו.‬
‫בבקשה.‬
‫לפחות תנסה.‬
‫שלום.‬
‫אתה במקסיקו? לא ידעתי שאתה פה.‬
‫נוכל לדבר?‬
‫מה יש? קרה משהו?‬
‫למה הנוירולוג של לוקה התקשר לקומאר?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫תגידי את האמת.‬
‫את קישרת ביניהם?‬
‫לא.‬
‫דיברתי עם קומאר.‬
‫הוא כועס מאוד, ברברה.‬
‫ממש כועס.‬ ‫-אבל למה?‬
‫היה לנו סיכום ואת הפרת אותו.‬
‫גרמת לנזק גדול.‬
‫קומאר רותח. הוא כתב לי אימייל אגרסיבי מאוד‬
‫בגלל שהוא חושב‬ ‫שאיברה הוא מרגל של ממשלת מקסיקו.‬
‫מרגל?‬
‫פרויקט הסייטוטרון במקסיקו חוסל בגללך.‬
‫אבל…‬ ‫-בלי אבל!‬
‫הטיפול בסייטוטרון נגמר עבור לוקה.‬
‫הסיפור נגמר בארה"ב וגם במקסיקו.‬
‫הוא נגמר גם בהודו.‬
‫הוא נגמר! והכול בגללך.‬
‫אבל רק רציתי לעזור.‬
‫לא.‬
‫את אנוכית.‬
‫הרסת שנים של עבודה להרבה אנשים.‬
‫ולקחת ממיליוני ילדים‬ ‫את האפשרות לקבל גישה לטיפול.‬
‫דמייני כמה ילדים ימותו מאפילפסיה בגללך.‬
‫רק דמייני לעצמך.‬
‫אין לך מושג למה אני בוכה. נכון, לוקה?‬
‫שוב פישלתי.‬
‫זו הייתה אשמתי.‬
‫הייתי נואשת להביא את הסייטוטרון למקסיקו.‬
‫ועכשיו איבדנו את זה.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫לא, ברונו. המקלחת נגמרה.‬
‫מה זה, ברונו?‬
‫שיקוי קסם‬
‫שיהפוך אתכם לחזקים כמו דינוזאורים.‬
‫זה הדבר האחרון שאני צריכה היום!‬
‫לא, ברבס! תתקלחי, אני אטפל בלוקה.‬
‫אבל הם יהיו יותר חזקים!‬ ‫-תביא סמרטוטים מהמטבח!‬
‫נהיה אבודים בלעדייך, נאיה.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫גם אני אהיה אבודה בלעדיכם. נכון, לוקיטה?‬
‫רק רציתי שללוקה יהיו חיים נוחים יותר.‬
‫אולי החיים של לוקה יהיו קלים יותר‬
‫אם הוא היה מפסיק לרדוף‬ ‫אחרי משהו שלא יוכל להשיג.‬
‫אם הייתה לו הזדמנות להיות מי שהוא.‬
‫האדם שהוא נועד להיות.‬
‫וניתן לבן שלנו להסתפק בזה? לא.‬
‫לא, לא אפסיק להילחם בשבילו.‬
‫מה העניין במלחמות כל הזמן?‬
‫זה בסדר לוותר, ברברה.‬
‫מותר להיכנע.‬
‫אני מבין שאת רוצה את הטוב ביותר עבור לוקה.‬
‫גם אני רוצה את זה.‬
‫אבל לא ככה.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אני חייבת לו.‬
‫והמעט שאוכל לעשות הוא לנסות הכול‬ ‫כדי שיהיו לו חיים טובים יותר.‬
‫כבר דיברנו על זה. את לא חייבת לו.‬
‫אני מרגישה אחראית למצב שלו.‬ ‫-את לא צריכה להרגיש ככה.‬
‫את אחראית למצב של לוקה‬ ‫באותה מידה שאימא שלי אחראית למצב הרגל שלי.‬
‫לא, קוף. זו הייתה תאונה.‬
‫כמו המקרה של לוקה.‬
‫לא. הייתי צריכה ללחוץ עוד פעם אחת.‬
‫ולא עשיתי את זה.‬
‫אני לא יודעת למה, אבל לא יכולתי.‬
‫איך יכולת לעשות את זה אחרי שהתעלפת?‬
‫לא התעלפתי.‬
‫אני זוכרת שראיתי ניצוצות‬ ‫והרגשתי שהרופאים מושכים אותו החוצה.‬
‫אני לא יודע, אבל…‬
‫בשלב מסוים, הם הניחו מסכת חמצן על פנייך.‬
‫מסכת חמצן?‬
‫למה?‬
‫- בית החולים אל רפוג'יו -‬
‫שלום.‬
‫אני מחפשת את ד"ר פלורס דלגדו.‬
‫רק רגע.‬
‫ננסי.‬
‫תעזרי לי עם הדוח הזה, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫זו הייתה הלידה הקשה ביותר בה טיפלתי.‬
‫היא הייתה לידה מזורזת.‬
‫הצירים הרצופים שלך‬
‫השפיעו על קצב הלב של התינוק שלך ו…‬
‫כשנתנו לך את האפידורל,‬
‫משהו קרה.‬
‫זה לא נפוץ, אבל קורה לפעמים.‬
‫חומר ההרדמה עלה למעלה ו…‬
‫שיתק את הסרעפת שלך.‬
‫ואנחנו…‬
‫טוב, יכול להיות ש…‬
‫יכולנו להחליט אחרת.‬
‫אבל עשינו את מה שראינו לנכון.‬
‫בגלל זה לא יכולתי ללחוץ.‬
‫ללחוץ?‬
‫ברברה, את הפסקת לנשום.‬
‫זה נס ששרדת.‬
‫ומשכנו את בנך החוצה כמיטב יכולתנו.‬
‫ברצינות.‬
‫זה היה נס ששניכם שרדתם.‬
‫קוף…‬
‫הכול בסדר?‬
‫איפה היית?‬
‫ביקרתי בבית החולים בו לוקה נולד.‬
‫דיברתי עם הרופא המיילד.‬
‫באמת?‬
‫למה?‬
‫הייתי צריכה להבין מה קרה באותו יום ו…‬
‫הרופא הסביר לי שהפסקתי לנשום.‬
‫לוקה ואני כמעט מתנו.‬
‫כאילו, זה נס שאנחנו כאן היום.‬
‫יש לנו המון מזל, קופה.‬
‫אימא!‬
‫כן, מותק?‬ ‫-יש לי הפתעה בשבילך.‬
‫אבל אני צריך שתעצמי עיניים.‬
‫טוב.‬ ‫-קדימה.‬
‫נלך.‬
‫לא אתה, רק היא.‬
‫את יכולה לפקוח עיניים.‬
‫הנה!‬
‫עכשיו הם דינוזאורים, כמוך וכמו לוקה.‬
‫אני אוהבת אותם, מותק!‬
‫שלום, דיאנה.‬
‫היי.‬
‫שלום.‬ ‫-הגענו.‬
‫אנחנו שמחים לצרף את לוקה.‬
‫אתה תציג אותו לכל החברים שלך.‬
‫נכון, ברונו?‬ ‫-כן.‬
‫זה דייגו.‬
‫זה מויזס.‬
‫זאת אמיליה.‬ ‫היא לא נחמדה, אנחנו לא אוהבים אותה.‬
‫טוב, אתה צריך ללכת.‬
‫תתקשרי אליי אם תצטרכי אותי.‬
‫אנחנו נהיה בסדר, אל תדאגי. נכון, לוקה?‬
‫אתה מתרגש, לוקי?‬
‫אני אוהבת אתכם. תבלו.‬
‫ביי.‬
‫-ביי.‬
‫זה לוקה.‬
‫- ג'ון מילר -‬
‫הלו?‬
‫היי, ג'ון.‬
‫זו ברברה, אימא של לוקה.‬
‫נפגשנו בבנגלור.‬
‫כן!‬
‫כן, נכון. מה שלומך?‬
‫טוב, תודה.‬
‫התקשרתי בגלל שרציתי לדעת עוד‬ ‫על שתי מכונות הסייטוטרון בווראקרוס.‬
‫טוב, למען האמת,‬
‫אני לא ביחסים טובים עם חרמיו כרגע.‬
‫מה קרה?‬
‫ראשית,‬ ‫התוכניות שלו בנוגע לקליניקה בבולטימור…‬
‫אלה שקרים.‬
‫באמת? איך?‬
‫כן, הוא שילם על חשבון דואר אלקטרוני‬ ‫תחת השרת של ג'ון הופקינס.‬
‫אף אחד לא מכיר אותו שם.‬ ‫-לא!‬
‫כן. אני לא יודע איך סמכתי עליו.‬
‫כאילו, שילמתי על הטיסות שלו להודו.‬
‫במחלקת עסקים, דרך אגב.‬
‫אפילו שילמתי על מלון הריץ, לעזאזל.‬
‫גם אנחנו שילמנו על זה.‬ ‫אולי אפילו באותה הנסיעה.‬
‫למה זה לא מפתיע אותי?‬
‫קומאר יודע על זה?‬
‫אני לא יודע. אולי.‬
‫אני רק יודע שחרמיו קנה ממנו מספר מכונות.‬
‫את יודעת, עסקים הם עסקים.‬
‫- מה שנכון -‬
‫- מה שלא נכון -‬
‫- אין קליניקה בג'ון הופקינס -‬
‫הקרן שלי נתנה לו מעל מיליון דולר‬ ‫כתרומה למרכז שלו בארה"ב, את מבינה?‬
‫בבית החולים ג'ון הופקינס?‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫ערכנו לו היכרות עם הרבה אנשים.‬ ‫והוא ביקש כסף מכולם.‬
‫וכשחמותי חלתה, הוא הבטיח שייקח אותה לשם.‬ ‫אבל הממזר הזה אף פעם לא עשה את זה.‬
‫זה לא הכול, כשרצינו עותק מהפטנט,‬
‫למדנו שהסייטוטרון רשום כהמצאה של חרמיו.‬
‫וכך גם הטיפול.‬
‫שלחנו עותק לקומאר והוא אמר,‬ ‫"זה לא ייתכן, המכונה הזו שלי".‬
‫זה מרשים. זכור לך איך הוא גילה את זה?‬
‫די במקרה, האמת.‬
‫- הוא רשם את פטנט הסייטוטרון על שמו -‬
‫אבל אז ראינו את הרישום‬ ‫והבנו שהוא על שם חרמיו…‬
‫זה הדבר החשוב ביותר…‬
‫היו יותר מ-50 איש. ביניהם אנשי עסקים…‬
‫הכסף שנתנו לו היה בשימושו האישי בלבד…‬
‫כל בוגרי המוסד הכירו זה את זה…‬
‫פנית לג'ון הופקינס…‬
‫לא נוכל לספק לך את המידע הזה.‬
‫אבל למיטב ידיעתי, הפעולה הזו לא בוצעה.‬
‫תוכל לתאר לעצמך‬
‫שכשגיליתי את כל זה,‬
‫הוטרדתי מאוד.‬
‫מטרידה במיוחד הייתה הידיעה שמדובר בבן שלי…‬
‫ובגורלו.‬
‫אסור לי לוותר.‬
‫בגלל שעתידו בידיי…‬ ‫-קופה.‬
‫את לא רוצה לבוא למיטה ולהמשיך מחר?‬ ‫-כשחרמיו יקבל את האימייל הזה,‬
‫הוא יצטרך לקבל את העובדה‬ ‫שנשתמש במכונות שלו.‬
‫אני נשבעת, אני לא מבינה למה הוא לא בכלא.‬
‫הוא יודע איך לתמרן את מערכת המשפט.‬
‫הממזר הזה לא יתחמק מעונש הפעם.‬
‫אשלח את זה לקומאר ולכל המשקיעים. הוא יראה.‬
‫חוץ מזה…‬
‫הברווזים חמודים, נכון?‬
‫לוקה?‬
‫שנעקוף אותם?‬
‫אנחנו ננצח!‬ ‫-זהירות.‬
‫תחזיק חזק. אל תסתובב.‬
‫נכון, לוקי?‬
‫הנה אנחנו!‬ ‫-כל הכבוד.‬
‫לא, תסתכל קדימה.‬
‫אנחנו באים!‬
‫תפסנו אותם!‬
‫היי, חכו לי!‬
‫כל הכבוד, לוקי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫ניצחנו אותם. אנחנו האלופים.‬
‫אתה לבד…‬
‫אני לא מחזיק אותך.‬
‫בבקשה, תקשיב.‬
‫מה?‬
‫ברברה, זה נהדר.‬
‫יש לנו פגישה עם שר הבריאות.‬
‫נראה שהאימייל שלך עבד.‬
‫חרמיו הסכים שנשתמש במכונות שלו‬ ‫בניסויים הקליניים.‬
‫עוד כמה ימים נקבל רישיון‬ ‫מהוועדה לבחינת סיכונים רפואיים.‬
‫תבואי עם לוקה.‬
‫היכנסי, בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫היי, לוקה.‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫את מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫- משרד הבריאות -‬
‫למה חרמיו כאן? ידעת?‬ ‫-לא.‬
‫חוסה אנטוניו.‬
‫ברברה. אני שמח לראות אותך.‬
‫שלום.‬
‫סיפרנו לשר‬
‫שנתנו לך את האפשרות לנסות את הסייטוטרון.‬
‫שבו, בבקשה.‬
‫טוב. תראה, חורחה,‬
‫זה לוקה‬
‫וזו אימא שלו.‬
‫אתה כבר מכיר את ד"ר איברה.‬
‫בהחלט.‬
‫בבקשה, לואיס,‬ ‫תוכל להקריא את המסמך עליו נחתום היום?‬
‫ודאי, אדוני.‬
‫"החל מהיום‬
‫"ובהתאם להוראות בסעיפים 19 ו-20‬
‫"של חוק הבריאות הכללי,‬
‫"אנו מתירים לבית החולים לילדים במקסיקו‬ ‫לנהל פרוטוקול לאישור ניסויים קליניים‬
‫"בטכנולוגיה הידועה כסייטוטרון.‬
‫"בשלב הראשון,‬ ‫הניסויים הללו יהיו מיועדים‬
‫"לבחינה בלעדית‬
‫"של השימושים האונקולוגיים‬ ‫של טכנולוגיה זו."‬
‫לא.‬
‫"למטרת פיתוח…"‬ ‫-סלח לי, השר.‬
‫אין ספק שלבית החולים יש דרישה גדולה‬ ‫המגיעה מחולי סרטן‬
‫שיפיקו תועלת מניסויים אלה, אבל…‬
‫יש לנו גם‬ ‫מטופלים נוירולוגיים רבים כמו לוקה,‬
‫שנמצא כאן…‬ ‫-רק רגע.‬
‫לפי מה שד"ר חרמיו הסביר לי…‬
‫אני מבין שהפרוטוקולים שאושרו לשימוש‬ ‫שייעשה במכונה הזו באופן מסחרי‬
‫יהיו מיועדים לטיפול בדלקת פרקים ובסרטן.‬ ‫ומטרתה העיקרית של הרכישה‬
‫היא לביצוע טיפולים מוכחים.‬
‫אבל הטיפול יעיל במקרים כמו של לוקה.‬
‫יש לנו את התיק שלו כהוכחה.‬
‫אני יודע, גברתי. ותאמיני לי, אני באמת שמח‬ ‫שהטיפול הוכח כיעיל לבנך.‬
‫אבל אנו מחליטים למען טובת הכלל.‬ ‫איננו מתרכזים במקרים פרטיים.‬
‫ברשותכם, נעבור לחתימה על המסמך.‬
‫כמובן.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אולי, אחרי הכול, לא ננצח בקרב הזה.‬
‫אולי אבא שלך צדק.‬
‫מלחמה היא לא הכול.‬
‫ומותר להיכנע.‬
‫ואולי קו הסיום אינו נראה עדיין,‬
‫בגלל שאנחנו רצים למרחקים ארוכים, לוקי.‬
‫ואנחנו רק צריכים ליהנות מהתהליך.‬
‫ליהנות מהנוף.‬
‫לעצור ולהביט בשמיים.‬
‫תענוג להתחיל בטקס הזה.‬
‫ארצה להתחיל בהצגת הרופאים…‬
‫- בית החולים המיוחד לילדים -‬
‫שיכבדו אותנו בנוכחותם בטקס פתיחה חגיגי זה.‬
‫ראשית, אבקש מחיאות כפיים‬ ‫לשר הבריאות הנדיב שלנו…‬
‫- טכנולוגיית סייטוטרון במקסיקו -‬
‫ד"ר חורחה מרטינז נבארו,‬ ‫המכבד אותנו בנוכחותו ובמתן חסות לאירוע זה.‬
‫ארצה גם לקבל בברכה‬ ‫את ד"ר חוסה אנטוניו איברה,‬
‫מנהל המחלקה הנוירולוגית בבית החולים.‬
‫גברת אסוסנה מונרוי.‬
‫וד"ר ריקרדו חרמיו.‬
‫הלו?‬
‫שלום, ברברה, מה שלומך?‬
‫היי.‬
‫שלומנו טוב, תודה. מה שלומך?‬
‫שלומי טוב.‬
‫אני מביט בך ובאדון לוקה כאן במחשב שלי.‬
‫כן, אנחנו נרגשים בגלל האפשרות‬ ‫שילדים אחרים יוכלו להשתמש בסייטוטרון.‬
‫כן. כולנו נרגשים מאוד.‬
‫אבל יש לי כאן משהו ששכחת.‬
‫מר דינוזאור.‬
‫ברונו ישמח מאוד לדעת את זה.‬
‫כמובן, לכן שמרתי עליו.‬
‫תקשיבי, ברברה.‬
‫את ומשפחתך, ואדון לוקה…‬
‫תמיד תתקבלו בברכה בהודו.‬
‫את יודעת את זה?‬
‫אבל חרמיו אמר לנו ש…‬
‫לא נדבר על חרמיו, בסדר?‬
‫נדבר עליו כשניפגש בהמשך.‬
‫ברברה, עלות הטיפול באדון לוקה…‬
‫היא אפס כאן בהודו.‬
‫אני יודע ש…‬
‫פעלת רבות למען הסייטוטרון ואני…‬
‫אני אסיר תודה על כך.‬
‫תודה רבה לך, קומאר.‬
‫ביי, ברברה.‬
‫ביי.‬
‫הודות למעל לשני עשורים של מחקר‬ ‫אותו ביצעו מדענים בכירים רבים,‬
‫וביניהם אני שמח למנות את…‬
‫תקשיב, לוקה.‬
‫השיר הזה‬ ‫היה גורם לי ולאבא שלך לבכות כשהיית תינוק.‬
‫מה יש, מותק?‬
‫גם אתה שמח שאנחנו חוזרים להודו?‬
‫מא.‬
‫מה אמרת, לוקה?‬
‫אימא.‬
‫לוקה…‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫לוקה ומשפחתו נסעו להודו עוד שלוש פעמים.‬ ‫כיום, לוקה מסיים את בית הספר היסודי.‬
‫הוא באותה הכיתה עם אחיו, ברונו.‬
‫לוקה לא חווה התקף אפילפסיה במשך חמש שנים‬ ‫והחל ללכת ולדבר.‬
‫באוגוסט 2021, ברברה, אנדרס וקבוצת משקיעים‬ ‫קנו שתי מכונות סייטוטרון‬
‫ופתחו את הקליניקה הראשונה מחוץ להודו.‬
‫במרכז קומאר במקסיקו סיטי‬ ‫טופלו עשרות בחצי הכדור המערבי.‬
‫אבא.‬ ‫-כאן.‬
‫נאיה.‬ ‫-כאן.‬
‫ברונו.‬
‫אני צריך להיות ראשון!‬
‫טוב, תורך. ברונו ביאנקיוטו אנדרסון.‬
‫לוקיטה ביאנקיוטו אנדרסון.‬
‫הוא ישן בערך. ונקטש?‬ ‫-כאן, גברתי.‬
‫אימא, כאן.‬
‫כן.‬ ‫-ברונו, תראה.‬
‫הוא יושב זקוף.‬
‫הוא לא הצליח קודם, אבל עכשיו כן.‬
‫אני יכולה להחזיק את הרגליים שלו.‬ ‫נראה מה יקרה.‬
‫למעלה! אתה יכול!‬
‫למעלה, מותק! תרים את הראש!‬
‫כל הכבוד!‬
‫יפה מאוד!‬
‫הנה.‬
‫איזו הליכה נהדרת.‬
‫מה דעתך?‬
‫כן?‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬