Downloaded from YTS.MX
BASERT PÅ FAKTA SKILDRET I BOKEN
Official YIFY movies site: YTS.MX
"LOS DOS HEMISFERIOS DE LUCCA" AV BÁRBARA ANDERSON.
VISSE HENDELSER, SCENER, KARAKTERER OG DIALOGER
HAR BLITT ENDRET FOR DRAMATISKE FORMÅL.
Og du? Tror du fortsatt det er en gutt?
Jeg vet at det er en gutt!
-Den sparker som ei jente. -Nei.
-Hva? -Jo. Gutter sparker hardere.
Det vet du ikke.
-Kjenner du? -Ja.
Den er klar.
-Hei, god kveld. -Hallo.
-Hei. -Jeg tror jeg skal føde.
Legen ba meg komme når riene ble regelmessige.
Og nå er de…
-Ti minutter mellom. -Eller mindre.
-Er dette din første? -Ja.
-Har vannet ditt gått? -Nei.
Det kan ta timer… eller dager.
-Hør… -Ja?
Dere burde dra hjem og hvile
og kommer tilbake når riene er fem minutter fra hverandre.
-Ok. -Greit.
Hva?
-Ja, ja. -Vent.
Nei. Rolig. Pust.
Hjelp. Pust.
-Apekatt. Går det bra? -Én til.
Én til. Og det er mindre enn tre minutter siden sist.
-Jeg trenger den. -Du trenger det ikke, ikke vær redd.
Hvor er mannen min?
Han skifter. Han kommer nok snart.
-Forsiktig med IV-en. -Kom igjen…
Løft beina.
Utvidelse er seks centimeter.
Vi gir deg epidural.
Doktor.
-Snu henne. -Ja.
Ok. Kom igjen.
Du vil føle et lite stikk.
Press hardt på neste ri.
-Skal vi se. -Hei, Apekatt.
Sånn ja.
-Skal vi se. -Alt ordner seg.
Press, vennen. Press.
Hardere, mamma!
-Jeg kan ikke. -Du klarer det, Bárbara.
-Ett press til. -Barnet har bradykardi.
-Kom igjen. -Press.
Ett press til.
Kom igjen, mamma. Press hardere.
-Pulsen synker. -Kom igjen, Bárbara.
Et siste lite press, kom igjen.
Press hardere, mamma.
-Én, to… -En gnist.
Unnskyld meg, jeg lekker melk.
Når gir dere meg barnet mitt?
Et øyeblikk. Jeg skal spørre.
Ok, takk.
God morgen.
Som legen forklarte,
må vi vente 72 timer for at hjernehevelsen skal avta.
I mellomtiden har vi lagt ham i koma.
Dere kan få være med ham litt.
Takk.
Hei, vennen.
Hei, baby.
Luquita, tilgi meg.
Unnskyld at jeg ikke kunne presse.
Å, vennen min.
Jeg lover at jeg skal fikse dette.
Jeg lover å ikke hvile før du er frisk.
De første prøvene de utførte da du var tre dager gammel,
virket som gode nyheter.
Vi tenkte: "Det verste er over."
Men ti dager senere endret alt seg.
Det store arret oksygenmangelen forårsaket i hjernen din
ville ikke la deg snakke eller gå.
Eller kontrollere bevegelsene dine.
Noen leger antydet at skaden i hjernen din
ikke ville la deg vite at jeg er moren din.
Men jeg trodde dem aldri, Luqui.
Og da broren din ble født, ble det tydeligere.
Bruno kunne alltid gå inn i din verden
og kommunisere med deg.
Han er det beste som har skjedd.
Men å se ham løpe og utforske verden der ute
gjør det enda mer frustrerende å se deg fanget.
Det er derfor vi vil prøve alt.
Hver terapi, hver nye maskin.
Hver nye lege og hver behandling er nytt håp.
NYTT HÅP
Fremtiden din er en gåte.
Vi vet fortsatt ikke alle grensene som hemmer deg.
Men vi er et lag.
Vi holder sammen til siste slutt.
Hver dag og hver natt, til vi finner løsningen.
LUCCAS VERDEN
God morgen, min kjære.
Hvordan går det, solstråle?
Kan du hjelpe meg å holde ham?
Apekatt. Hei, Luquita.
Har noen sett Pipo Rex?
Gi meg en bleie, Apekatt.
Vet du hvorfor Lucca ikke spiser puréen sin?
Hvorfor ikke?
Den har papaya. Han liker det ikke.
Hvordan vet du det?
Fordi papaya smaker som råtten ost i en bleie.
Selvsagt ikke. Papaya er nydelig.
Islandske barn ville drept for å få smake den.
Hva om vi sender den til dem?
Nei, han liker det ikke.
Jo da. Ikke sant, Lu?
Kan du ta bilen og kjøre Lucca i dag?
-Ja. Jeg må dra nå. Jeg har et intervju. -Ja. Lykke til. Noe bra?
Jeg vet ikke om lønnen. Vi får se.
Jeg glemte å si det.
De flyttet rehabiliteringen til klokka åtte. Går det?
Svømmetime?
Nei, timen hos den nye fysioterapeuten.
Den som også bruker magnetene. Jeg sa det.
Nei.
Jeg henter Lucca etter jobben.
Vi spiser lunsj med dere. Så drar vi til allergologen.
Så henter vi innleggssålene som må justeres.
Du venter på sålene, jeg kjører dem til svømming…
Jeg tar med Bruno hjem og du tar Lucca til den nye terapien.
Alt det i dag? Er du gal? Vi ender opp på sykehuset.
Ikke overdriv.
Det var derfor jeg valgte deg. Og fordi du er kjekk.
Disse er klare til å se på når du kan.
God morgen.
Hei, Fanny.
God morgen, folkens.
Hei. Du sendte aldri kalenderen.
-Jeg sendte den tidligere. -Hvorfor var du våken klokka tre?
Barbie, god morgen.
Hei.
De bekreftet nettopp Lizárraga. Har vi tid til å få ham på forsiden?
Jeg lover at jeg mente å rekke det. Intervjuet ble flyttet i siste liten.
Det går bra. Jeg henter sålene i morgen.
Ok? Vi sees hjemme.
-Ha det. -Ha det.
Kanskje du lurer på hvorfor vi alltid løper.
Hvorfor vi drar fra terapi til terapi.
Hva leter jeg etter når ingenting forandrer seg?
Men jeg må åpne alle dørene som er lukket for deg.
Bære stolen din opp alle trappene uten ramper.
Gjøre det verden nekter oss hver dag.
Lucca? Lucca, går det bra?
Bárbara!
Han har anfall!
Ok…
-Hvor lenge har det vart? -Det bare skjedde.
Femten, seksten.
Sytten, atten…
Apekatt. Jeg er her.
Du hadde rett da du sa vi ville havne på sykehuset. Unnskyld.
Nei, jeg mente det ikke slik.
Du gjør alt riktig, Apekatt.
Du er iskald. Her.
Hvordan var det? Forferdelig?
-Ja. -Beklager.
Sånn ja.
Lucca, hvorfor er du så kjekk?
Vet du?
Da jeg var på din alder, likte jeg å se for meg at jeg kunne fly.
Jeg så for meg at jeg gikk opp til skolens toppetasje,
hoppet ned og fløy av gårde.
Og du, min Luqui?
Har du drømt at du kan fly?
Gi meg hånden din.
Sånn ja.
Klokken er åtte. Jeg har et intervju om en time.
Virkelig?
-Ja. -Kan det flyttes?
Nei. Ser jeg fæl ut?
Fra én til ti?
Pass deg.
Ha det.
Hei.
Pokker ta!
Det er grusomt.
Greit, jeg ringer senere.
-En glede, Alberto. Bárbara Anderson. -I like måte. Sett deg.
Takk.
Vi er veldig glade for profilen din.
-Sa de at du skal på forsiden? -Ja, takk.
Har du spist?
-Noe å drikke? -Ja. Ingen fare.
Jeg bestiller noe.
-Er alt i orden? -Ja.
Beklager at jeg maser. Men går det bra?
-Vil du virkelig vite det? -Vel, ja.
Sønnen min fikk et epileptisk anfall i svømmebassenget i går.
Vi kjørte ham til sykehuset. han ble innlagt…
Og jeg kom hit uten å ha sovet.
Er dette første gang det har skjedd med ham?
Nei, tilstanden hans gjør ham mottakelig.
Hvilken tilstand?
Infantil cerebral parese… alvorlig.
Er han i behandling for å forbedre tilstanden?
Dessverre ikke.
Det finnes ingen behandling som gjør ham bedre.
Skaden er irreversibel.
Men hvorfor det? Det finnes behandling for alt.
Er ikke research jobben din?
Unnskyld at jeg sier dette, med all respekt…
Du aner ikke…
Nei, vent litt.
Vent, det ble feil.
Si meg noe.
Vet du hvem Bruno Bernardi er?
-Den tidligere finansministeren. -Nettopp.
Han hadde en alvorlig kardiovaskulær hendelse.
Han kunne ikke snakke eller gå.
Alle sa at han ikke ville bli frisk.
Men han fikk behandling av en dyktig meksikansk lege
som jobber i India. Og gjett hva? Han kom seg.
Tro meg, dette er ikke mirakeldråper eller lignende.
Faktisk…
Jeg har en video så du kan se det selv.
De la ham i den maskinen hver dag i en måned.
DAG TI
Se ham gå igjen. Han kunne ikke tro det selv.
Er dette ekte?
Det er faktisk vitenskapelig bevist. Jeg har nummeret til legen hans.
Faktisk…
Om det er greit, kan vi ringe ham.
Jaramillo!
Sov du?
Å, ja! Jeg glemte at du er i India.
Siden du allerede er våken,
må du hjelpe en venn som er her med meg.
Sønnen hennes har cerebral parese. Jeg fortalte om oppfinnelsen din.
Etter donasjonen kan du ikke si nei til meg.
Her.
-Hallo. -Hei.
Hva skjedde?
Etter et epileptisk anfall er Lucca helt slått ut
i én eller to dager, uten å kunne spise.
Det fører til flere hendelser.
Det er en syklus som setter livet hans i fare.
Skjønner du?
Jeg er ikke begeistret,
men jeg tror vi bør begynne å vurdere sondemating.
Jeg forstår deg, doktor, men vi må vurdere
de nye begrensningene det vil gi Lucca.
Hvis han ikke kan bruke munnen til å spise eller snakke.
Alt tyder på at Luccas situasjon ikke blir bedre.
Han kan ikke fortsette så underernært.
Jeg sier…
Takk.
Fra første dag har de sagt at alt er galt.
Og forandringen i Bernardis video er virkelig fantastisk.
Tilfellet hans er annerledes.
Bernardo fikk også høre at han aldri ville bli bedre.
La oss snakke med legen først.
Du vet hva jeg mener om mirakelkurer.
-Jeg tror ikke de virker. -Vi har ingenting å tape.
Din samtale har blitt videresendt…
Han svarte ikke, jeg sender melding.
Å nei, Lucca våknet.
-Kom, så går vi. -Bli her, du.
Jeg går i forveien, ok?
Apekatt, våkne, det er legen.
-Fikk han et nytt anfall? -Nei, han sover.
Det er legen fra India, han ringer.
Ikke vekk barna. Kom hit.
Et øyeblikk, doktor. Vent litt.
Doktor…
Endelig møtes vi. Takk for at du svarer.
Alberto Lizárraga viste oss Bruno Bernardis video,
og vi er veldig imponerte.
Det tror jeg på.
Cytotronen markerer før og etter i legevitenskapens historie.
Kollegaene mine på Harvard tror det heller ikke.
Men som dere har sett, er det en realitet.
-Ja, det er fantastisk. -Hei, doktor. Hyggelig å møte deg.
Vår sønn Lucca har alvorlig cerebral parese
med svært hyppige epileptiske anfall.
Vi er faktisk på sykehuset nå.
Og vi vil gjerne vite mer om denne behandlingen.
Det er ikke så lett å forstå.
Men i et nøtteskall, la oss si at det er en maskin
som stimulerer hjernecellene så de kan bli aktive
og skape nye forbindelser.
Tror du denne maskinen kan hjelpe Lucca?
Cytotronen har blitt brukt til å ødelegge svulster i årevis.
Den nevrologiske bruken er ny.
Men jeg kan forsikre dere om
at vi har sett en utrolig forbedring i nesten alle pasienter.
Vi er absolutt interesserte i å prøve behandlingen.
Fint å høre.
Jeg skal gi deg informasjonen min så du kan sende meg filen hans,
samt alle kostnadene og andre utgifter.
Unnskyld meg.
-Klart. -Hei.
Jeg må legge på. Vi tar kontakt.
Ja, doktor. Vi sender deg all informasjonen. Tusen takk.
Vi sees.
Hva?
Du kan ikke stole på alt de vil selge oss.
-De bruker oss. -Denne gangen er annerledes.
Dette er vår sjanse.
Jeg mener det.
Jøss!
Det nærmeste underholdning jeg hadde
var å se sårene mine gro.
Å! Det er… ekkelt!
Jeg har også et sår.
Men jeg skal ikke vise deg blodet fordi du blir sjokkert.
Femti tusen dollar, partner?
Pluss reisepengene hans… Og reiseutgiftene våre.
Spørsmålet er ikke hvor mye det koster,
men om dette vil hjelpe Lucca eller ikke.
Og hvis dette er den eneste måten, betyr ikke penger noe.
Det er ikke at vi er blakke.
Det er verre. Kredittkortene våre er fulle.
Med leger, medisiner, terapi, behandling.
Hvordan skal vi få råd til en tur for dere?
Nei. Vi tar Lucca til India. Vi skal alle dra.
Skal vi fly til India?
Husker du helgeturen? Bilen stinker.
Hvordan skal vi skaffe penger? Det passer veldig dårlig nå.
Jeg har vært arbeidsledig i hele år.
Det går bra. Bedre tider kommer.
Dessuten kan vi alltids selge leiligheten.
Hva?
Denne leiligheten er alt vi eier.
Og vi har jobbet så hardt for den.
-Ikke vær dramatisk. -Jeg er ikke det. Vi drar ikke.
Denne gangen må jeg si nei. Vi satser ikke alt vi eier
på en såkalt behandling de ikke helt har forklart for oss.
For meg er denne familien alt vi har.
Det vet jeg. Det er ikke det jeg mener.
Jeg bryr meg ikke om du mener lavendelolje er esoterisk tull.
Eller om du tror jeg er besatt når jeg får ham til å ta pusteøvelser.
Eller om du ikke tror dette vil virke. Jeg tror det.
Og det tar oss til India. Om du liker det eller ei.
Har jeg sagt at du har utrolig vakre armer?
Og veldig myk hud.
SALDO
GJELD
ANSLÅ LÅNET DITT
TRENGER DU HURTIGLÅN?
Hjelp meg å holde ham.
Ja. Skal vi se.
Sånn ja.
Hei.
Vil du ha middag?
Nei, jeg er ikke sulten.
Men jeg avslutter med ham og… Jeg blir med.
Hei…
Det blir ikke så lett, men… vi kan pantsette leiligheten.
Jeg elsker deg.
Disse gatene…
Der.
Sånn ja!
-God morgen. -God morgen, Lucca.
Doktor Jaramillo…
Jeg har gode nyheter. Vi har råd til turen til India og behandlingen.
Jeg venter bare på dine instrukser.
Bárbara…
Vi er klare for møtet. Blir du med?
Hei, Bárbara.
Jeg snakket med partneren min, dr. Kumar, om sønnen din, og jeg har dårlig nytt.
Av flere grunner kan vi ikke behandle barn med Cytotronen nå.
Men jeg sier fra når ting endrer seg.
Uansett, dekorasjoner er ikke det viktigste ved dette arrangementet.
Vi må skape et miljø for ham som gir en best mulig fotoøkt.
Dokumentene vi går gjennom er i innboksen deres.
Den oppdaterte versjonen er fra den niende fordi versjonen fra den femte
ikke har endringene fra i går.
Du fikk dobbel seks.
Det er det jeg sier. Se.
Kumar-senteret, god morgen.
Hei. Jeg ringer fra Mexico.
Ja? Hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg vil gjerne sende dere en nevrologisk pasient
å vurdere for behandling.
Det er sønnen min med cerebral parese.
Greit. Jeg skal gi deg nummeret til doktor Jaramillo.
Alle utenlandske pasienter går gjennom ham.
Jeg har gjort det allerede.
Han sa at kanskje jeg kunne snakke direkte med dere.
Beklager, det er ikke mulig. Snakk med doktor Jaramillo igjen.
-Ok, takk. -Ha en fin dag.
Ha det.
-Ikke igjen! -Stigen lot meg komme hit.
Hvordan klarte du det?
Få se.
Jeg er ikke flink i dette spillet.
Doktor Jaramillo.
Jeg vet du sa du skulle ringe når ting endret seg,
men denne behandlingen er vårt første håp.
I verdenen vi lever i, tror alle Lucca aldri vil kunne gjøre noe.
Derfor er det viktig for meg å prøve behandlingen din i India.
Beklager denne talemeldingen.
Vi ser frem til at du ringer.
Tusen takk. Namaste.
Doktor, du er visst veldig opptatt.
Du har ikke hatt tid til å svare, men…
Vår situasjon er fortsatt veldig komplisert.
Lucca blir verre fordi han ikke kan spise eller bevege seg.
Og fordi hvert epileptiske anfall gjør ham svakere.
Så vi vil gjerne vite hvordan tillatelsene går der borte.
Uten å ville være påtrengende, men Cytotronen gir oss håp.
Vi ønsker deg alt godt på nyttårsaften.
Doktor Jaramillo…
Det har gått ni måneder siden jeg hørte om deg.
Og vi er på sykehuset igjen.
Vi bestemte oss endelig for at Lucca skal få en sonde.
Vi vet virkelig ikke hvordan det vil påvirke utviklingen hans, men…
det er umulig å mate ham. Og hvis vi ikke gjør det, dør han.
Jeg må snakke med deg for å finne ut om behandlingen
er en mulighet for Lucca eller ikke.
Tusen takk, og…
Jeg håper jeg hører fra deg snart.
Ha det.
Doktor Jaramillo,
du har vel fortsatt ikke gode nyheter til oss.
Men jeg har lest mer om maskinen og dr. Kumars oppfinnelser.
Jo mer jeg leser,
jo mer overbevist blir jeg om at dette kan endre min sønns liv.
Jeg møtte også Bruno Bernardi.
Han sier at han så flere barn på Luccas alder
bli behandlet med Cytotronen.
Jeg vet ikke om det er vanskelig å behandle Lucca fordi han er meksikansk.
Jeg kontaktet Mexicos ambassade i India.
De er villige til å hjelpe.
Jeg skal gjøre alt jeg kan for å hjelpe dere å reise
til doktor Kumars klinikk.
Fortell meg hva mer jeg kan gjøre. Jeg gjør hva som helst.
-Hallo? -Det er doktor Jaramillo.
-Ja. -Beklager om det er sent.
Men jeg skal straks fly og ville si at du klarte det.
Partneren min sa endelig ja til å behandle Lucca i Cytotronen.
Skriv ned dette.
Jeg gir deg datoene og bankinformasjonen.
Seriøst? Jeg kan ikke tro det.
-Vent. Apekatt, våkne. -Hva er det?
-Du vil ikke tro det. Vi skal til India! -Ok.
-Kom. -Vi må snakke sammen.
Nei.
Jeg tror ikke det er lurt.
Hvorfor ikke?
Hvis dette faktisk virket,
hadde de vunnet Nobelprisen i medisin.
Men det er en ny oppdagelse. Hvordan vet du at det ikke virker?
Jeg kan forsikre deg om at det ikke finnes vitenskapelige bevis.
Det fungerte for Bernardi.
Den er på nippet til å bli godkjent i USA av FDA.
Greit.
La oss si at du har rett og jeg tar feil.
Men en tur til India…
For Lucca…
er umulig.
-Hvorfor umulig? -Hvor skal jeg begynne?
Riktig kosthold for sonden.
Tillatelsene for medisiner, spesialstolene.
Risikoen for et epileptisk anfall på flyet.
For ikke å nevne sykdommene et svekket immunsystem kan bli smittet av.
Alt det setter livet hans i fare.
Hva gjør du?
En liste over alt vi trenger til turen.
Hvis jeg skaffer alt du sier,
valium, tillatelser, kosthold, stoler, alt sammen,
kan vi gjøre det?
Hvorfor spør du? Du gjør det uansett, ikke sant?
Jeg trenger også en CD med hans siste undersøkelse.
Kan dere hjelpe oss med det?
MEXICO - PASS
Vi fortsetter med reiseplanene.
Vi pakker Luquis mat.
Hvorfor pakker vi så mange bokser og ingen leker?
Fordi du ikke spiser leker. Du tar med Pipo Rex.
Jeg kan spise de andre, ikke Pipo.
Bare hvis jeg blir for sulten.
Jeg tror vi trenger en koffert til.
Enda en? Vi kan legge igjen noen bokser.
Er du gal? Hva om vi ikke finner mat der?
-Sånn. -Flott.
Endelig. Selv om det virket umulig,
flyr vi til India.
Er du klar, Luqui?
Se.
Stopp. Du kan falle.
-Ok. -Du var fantastisk, Luqui.
Du er veldig modig, vennen.
Vi går om bord på et annet fly senere.
Og vi skal til India, som jeg lovet deg.
Andrés!
To, tre…
Fire, fem, seks…
-Åtte… -Legg ham på siden.
Oksymeteret.
Tretten, fjorten…
Femten, seksten, sytten…
Atten, nitten…
-Andrés? -Doktor.
Er alt i orden?
På en måte.
Lucca fikk anfall på flyplassen i Paris.
-Hvor lenge varte det? -Seks minutter og tjuesju sekunder.
-Det var et av det verste. -Hvor mye valium ga dere ham?
To én ml doser.
Det ga seg ikke. Han trengte vel mer.
Tror du vi bør dra til sykehuset?
Om han blir innlagt, får dere ikke fly på noen dager.
Tror du han kan fly? Det er en ti-timers flytur.
Jeg kan ikke vurdere det herfra.
Jeg sa det ville bli en risikabel tur.
Jeg vet det.
Men hvis dere velger å fly, gi ham en dose Rivotril før han flyr
og sørg for at han er hydratisert.
Ok, takk.
-Ring om dere trenger meg. -Selvsagt, doktor. Ha det.
Hva sa han?
Han tror det går bra.
Så la oss slappe av.
Ambulansesjåførene kan forlange å ta ham til akutten.
Legen hans sa det går bra. Vi trenger ikke ambulansen.
Hvis dere nekter
og noe skjer med sønnen deres, får dere problemer med loven.
Vi forstår men… han klarer seg. Takk.
Skriv under her, er du snill.
De sa nei til ambulansen.
Ja. Håper det går bra med barnet.
Takk.
Jeg vet ikke.
Luquita.
Vi er fremme, vennen. Bra jobbet.
Hei.
Hva er det?
Jeg tok den fra flyet for å feire at vi endelig er her.
Du klarte det. Skål.
Det gjorde vi begge.
Vi fem.
Skål, partner.
Skål.
Nam.
Ikke drikk hele. Den er liten.
Den er til oss begge.
Har du bare med én?
Jeg har kanskje en til.
Hallo!
-Velkommen! -Hei.
-Fint at dere endelig er her. -Takk.
Hei, Lucca!
Bruno!
Du kan slikke det av. Det er nydelig.
Takk.
Hvordan var turen? Er hotellet komfortabelt?
Hotellet er fantastisk. Flyturen var lang og tøff.
Vi vil gjerne spise frokost før vi drar, er det greit?
Bare om dere tar den med. Vi må være på klinikken om en time.
Den er på andre siden av byen.
-Vel… -Greit?
-La oss dra. -Bilen er utenfor.
Og endelig kom dagen.
Vi er på vei til Luccas første behandling på doktor Kumars klinikk.
-Hei! -Hei!
Og vi er her!
Er dette gården hvor Lucca vil bli kurert?
-Det er ikke en gård. -Men de har ender!
Pent, ikke sant?
-Ja. -Ja.
Når skal vi møte den berømte dr. Kumar?
Partneren min har en travel timeplan.
Han er sjelden til stede under behandlinger, men…
Ikke vær redd, dere er i gode hender.
Kom denne veien.
Skaden er her.
Resten av hjernen ser helt normal ut.
Men i dette området… Det er der lesjonen er.
Den ser ut som en sommerfugl.
Ja.
Der. Litt høyere.
Fortell dem at vi skal tegne merker på ansiktet hans.
FARE - LASERSTYRT SYSTEM
Ypperlig.
Sånn ja.
Takk.
Hvis du spurte hva vi gjør her, hadde jeg ikke visst hva jeg skulle si.
Men, selv om jeg ikke forstår hva de sier,
begynner jeg å innse at vi har prøvd alt.
Det eneste som gjenstår er å be, se opp og vente.
Takk.
-Ta den, Lucca. -Takk.
-Er alt i orden, partner? -Skoene mine er borte.
-Hvordan kan det skje? -De er borte.
De burde være her.
Tro meg, det er flaks, sir.
I India sier vi at om noen stjeler skoene dine, følger problemene med.
Ganesh er god mot deg.
Ok.
-Vil du ha skoene mine, sir? -Nei. Venkatesh, nei…
Det går bra, takk.
Kan jeg gjøre det?
-Nei. -Hvorfor ikke?
Hvis han kan gjøre det, hvorfor ikke jeg?
Han er snill mot pappa.
KUMAR-SENTERET
Jeg er her med deg, Luquita.
Alt i orden?
Han kaster opp! Få ham ut.
Sånn, ja.
Nesten ferdig med første uke av behandlingen.
Dette er økt sju av 28.
Gjør vi det rette?
Hvorfor insisterer jeg på behandlingen når du har vært syk og nervøs i dagevis?
Hva er vitsen med fem personer på andre siden av verden
om alt de gjør er å vaske oppkast av klær og håndklær?
-Hei. Hallo. -Hei.
Hei.
Mater du Luqui med skje?
Nei, han spiser ikke noe.
-Nei? -Og han kastet opp igjen.
Hva har du til meg, mamma?
Vi får se.
-Se hva jeg har til deg. -Nam!
Går det bra?
Nei, tanna mi faller ut snart, ikke sant?
Vis meg.
-Den er ganske løs. -Se i skuffen.
Det er papir med hotellets adresse.
Skriv et brev til tannfeen. Hun vet hvor hun finner deg.
Kom.
Hva?
Jeg er bekymret for Lucca.
Dette nytter ikke.
Vi har blitt svindlet. Jeg mener, så du stedet? Det er en gård.
Og maskinen? Den er bare et rør.
De lurte meg. Og jeg tok dere med helt til India.
Det er for tidlig å si.
Men, Apekatt, ser du noen forskjell?
Noe? Hva som helst!
Vi må vente.
Det er ikke magi.
Hva om vi gjorde en feil?
Kan du gjøre noe for meg?
Gå og legg deg.
Slutt å tenke for i dag.
Greit?
-Gå. -Ok.
Luqui!
Luquita?
Går det bra?
Bruno!
Hei, Lucca.
-Tannen min falt ut. -Hent foreldrene dine!
Luquita!
Takk. Vi fikk ikke tak i ambulanse.
Nei, det er vanskelig. Vi drar til sykehuset nå.
Jeg mistet tanna mi!
Å nei, få se. Jeg skal hjelpe deg å finne den.
BARSAL SYKEHUS
Fort!
Denne veien. Til venstre.
Det går bra, ikke vær redd.
Unnskyld, Luqui.
Unnskyld at jeg tok deg med hit.
Jeg trodde det ville hjelpe deg.
Det har vært litt av et eventyr for ham.
Hva om han dør, Andrés?
Det har vært en mulighet siden han ble født.
Men her er vi.
Dette er uutholdelig.
Skulle ønske jeg kunne rømme herfra.
Skulle ønske vi kunne fly vekk gjennom et sykehusvindu.
For å glemme frykten for at noe skal skje med deg en stund.
Denne smerten i brystet mitt siden du ble født.
Bruno!
Denne veien.
-Hei, mamma! -Hei.
Går det bra?
-Ja. -Ja?
-Han må hvile. -Ja, takk.
Jeg vil vise Lucca noe.
Greit, men ingen roping, ok? Broren din hviler.
Hvordan går det?
Bra, hva med deg? Sov du godt?
Grusomt.
Jeg sov knapt.
-Virkelig? -Ikke et blunk.
Lucca…
Lucca.
Tannen min falt endelig ut, se.
Ser du? Jeg har den her.
De sa at tannfeen ikke kommer til India. Gjett hvem som gjør det.
-En tiger! -Bruno…
Hvor gammel var du da din første tann falt ut?
Naye sier jeg var tidlig ute.
Hva er det?
Jeg forstår deg ikke.
Å, du vil smake på slikkepinnen min.
Vent litt.
Naye vet ikke at jeg tok den med.
Nei. Hva gjør du?
Lucca ville prøve slikkepinnen min.
Han suger på den.
-Det er første gang. -Ja.
Lucca.
Kom igjen, sug på den.
Sånn ja, vennen. Bra jobbet, Luqui.
Flott gjort.
Ok, denne spiser deg her.
Men den spiser deg der.
-Andrés! -Hva?
-Andrés, kom hit! -Hva? Hva er galt?
-Er det noe galt? -Se på ham! Film det.
-Klar. -Dette er første gang Lucca
holder fast med begge hender.
Før brukte han bare én hånd av gangen.
Men siden vann er lettere… hjelper det ham å holde seg fast.
Bra jobbet, Luquita!
-Lucca, ferdig med å bade? -Han kan sitte opp.
-Flott! -Kan jeg komme inn?
Hvorfor roper du?
Se! Doktor Kumar er her.
Hei. Dere må være familien til Lucca.
Ja.
Velkommen.
Jeg er doktor Kumar.
Dette er helt utrolig. Vi ville gjerne møte deg.
-Jeg heter Bárbara. -Hyggelig.
Takk for at vi fikk komme.
-Dere er alltid velkomne. -Han er Lucca.
Ja, Lucca.
Jeg hørte du var på sykehus. Men du ser sunn ut nå.
Ja, vi er overrasket.
Dere vil bli mer og mer overrasket.
Ser dere?
-Han suger. -Ja.
Å suge er en av menneskets første reflekser.
Det er det første og eneste nyfødte menneskebarn kan gjøre.
Luccas hjerne skapte akkurat den forbindelsen.
Luqui, vennen.
Du har blitt født på ny.
Den dagen du først ble født, var vi spente på fremtiden.
Vi visste ikke at alt ville bli annerledes.
Du gråt ikke da du ble født.
Jeg holdt deg ikke i armene.
Du så meg ikke i øynene. Og jeg kunne ikke amme deg.
Legene rådet oss til å bli vant til det.
De sa du ikke ville kunne snakke eller gå.
Du klarer det.
At du aldri ville kalle meg mamma.
-Sånn ja! -Ja!
Men se på oss nå, Luqui.
Ingen av dem ville trodd det.
Og jeg skal gjøre alt i min makt så du ikke går glipp av andre sjanser.
Ok, vær sterk.
Den dagen kunne jeg ikke presse.
Men siden den gang har jeg lært å krysse hav og flytte fjell.
Det har du lært meg.
Sånn ja!
Sånn ja! Bravo!
Sånn ja, vennen!
Ett skritt til.
Ser du? Luccas hjerne har et arr
som ikke lar de to halvdelene kommunisere.
Men det at han tok et skritt med ett bein
og fortsatte med det andre beinet…
Det betyr at begge halvdelene samarbeider nå.
-Det er fremgang. -Utrolig, Luqui!
Godt gjort, Lucca!
-Godt gjort, vennen! -Godt gjort!
Kom igjen!
Skål! Salud.
For Lucca.
For John, som får behandling for sin tredje svulst.
-Fjerde. -Å.
Men hvem teller?
Kumar, takk for at vi får se dette mirakelet.
Ikke noe mirakel. Det er ren vitenskap!
Det er mirakelet.
Det er vitenskap. Det som skjer med Lucca er 33 % Cytotron.
Trettitre prosent foreldrene hans.
Og 33 prosent Gud.
Men hva er Gud?
Godt spørsmål.
Vitenskapen har ikke svar på det.
Men vitenskapen ga oss Cytotron.
-Hør, hør. Skål. -Skål.
Skål!
Sir, bilen din venter.
Takk.
Andrés, kan du betale regningen?
Jeg må gi John og Kumar skyss.
Og det er sent.
Når du er klar.
Nei, vi er ferdige.
-Flott. -Vi er ferdige.
Gracias. Takk.
-Må vi betale dette? -Nei.
-Jeg spanderer. -Gracias. Takk.
Kumar, tusen takk for alt.
Bare hyggelig. Det blir bedre. Og kjærlige hilsener til Lucca og Bruno.
-Takk. -God natt.
Apekatt…
Jeg fikk ikke jobben.
Hva? Den du var sikker på at du ville få?
Ku i veien!
Ok, vi tar et opprop for vår siste time med Kumar.
-Venkatesh? -Hei.
-Pappa? -Her.
-Naye. -Her!
Bruno?
Her.
Luqui, du er våken!
Her.
Pa-ppa. Ikke sant?
Pappa.
Lucca!
Kan du si Kumar?
Ku-mar.
Pa-ppa.
-Ku-mar. -Pa-ppa.
Pa-ppa.
To minutter til.
-Hvordan går det med gutten din? -Alt er bedre.
Helsen hans, evnene, konsentrasjonen.
Alt, men… Denne turen var mer enn vi kan betale.
Vi kan ikke komme tilbake på mange, mange år.
Jeg skjønner det. Med de sju turene jeg allerede har tatt,
og at jeg hjalp Jaramillo med å kjøpe maskinene til klinikken i Baltimore,
har jeg investert mye mer enn man kan kalle sunt.
Så det er en Cytotron i Amerika?
Det er faktisk to.
Men de er fortsatt i Mexico. I havnen der de ankom.
Er det… "Veracros"?
Veracruz. Ja.
Veracruz.
-Tre til fire måneder går fort. -Nettopp.
-Jeg er ikke bekymret for det. -Jeg forstår.
Lucca!
Vil du si det i dag?
Kumar?
Ku-mar.
Ku…
-Ku… -Hørte du det?
Jøss! Det er utrolig.
Hva sa du, Luquita?
-Si det. -Si Kumar igjen.
-Du klarer det. -Kumar.
-Si det. Si Kumar. -Si Kumar.
Han hører bare på deg.
Kom og si det til ham.
Kumar.
Ku-mar.
Kumar.
Utrolig!
Du har gjort dagen min bedre, kjære!
Fantastisk! Det er fantastisk!
Det er utrolig!
Doktor.
Gratulerer!
Gratulerer.
Bra jobbet, Lucca.
-Ja. -Bravo, Lucca.
Én gang til.
Nydelig! Vakkert!
Andrés…
Dette er bare begynnelsen.
Lucca vil komme langt med påfølgende behandlinger.
Bør vi ta flere behandlinger?
Absolutt.
Vi vil behandle Lucca minst én gang i året.
Men om dere merker tilbakefall, kan være epilepsi,
bør dere komme før.
Vi skal gjøre vårt beste.
Lucca!
Du vil komme tilbake, ikke sant?
Du er veldig spesiell.
Vi skriver historie. Ikke sant?
Ha det. Ha det, Bárbara. Ha det.
Farvel, Kumar!
Farvel, Bruno!
Takk. Ha det.
Kom igjen!
Sånn.
29. JULI 2017
Kumar er fornøyd med Lucca.
Det hjelper Cytotronen å nå flere barn i hele verden.
Så takk for innsatsen.
Nei, tvert imot. Vi er svært fornøyde.
Kumar sa at Lucca trenger flere behandlinger.
Skal dere åpne klinikk i Baltimore?
Vi venter på tillatelse fra FDA
til å starte kliniske studier i USA, men det vil ta noen år.
Har du vurdert å gjøre det i Mexico?
John Millar sa at to Cytotroner sitter fast i Veracruz.
Han skrev under på en taushetsavtale.
Han burde være mer diskré.
Bare så dere vet det, er Mexico mer komplisert enn USA.
Byråkratiet, ulike agendaer…
Jeg mener det, glem det.
Men hvordan kan dette eksistere og ikke være tilgjengelig for alle?
Jeg kan hjelpe med tillatelser i Mexico.
Med Luccas tilfelle, vitnemålet ditt og noen allierte.
Vi kan snakke med Kumar og si…
Nei, vent litt.
Kumar er ikke interessert
i lisensbyråkratiet.
Alt du vil diskutere med Kumar går gjennom meg.
Unnskyld meg,
jeg tror flyet mitt drar før deres.
Men vi tar kontakt.
-Vi sees. -God tur.
Ha det!
-Ha det! -Farvel.
Rar, ikke sant?
Veldig rar. Det er hans sak, men jeg vet ikke.
Han er rar.
Kumar!
Kan du ikke si pappa?
Hvor mange bleier har Kumar skiftet? Hvor mange?
Mamma, jeg glemte Pipo Rex.
Det går bra, kjære. Vi kjøper en ny.
Du kan ikke kjøpe venner.
Ikke le, Lucca.
God morgen, solstråle.
Doktor Jaramillo,
jeg håper du hadde en fin flytur hjem.
Jeg har ikke sovet mye.
Siden vi snakket på flyplassen
har jeg tenkt på måter å skaffe tillatelsen
for kliniske studier av Cytotronen i Mexico.
Kanskje jeg kan begynne med Luccas nevrolog.
-Dette er sprøtt, Bárbara. -Hva da?
Jeg skal vise deg
en av Luccas undersøkelser fra i fjor.
Så du kan sammenligne hjerneforbindelsene
han pleide å ha med de nåværende.
Se på forskjellen.
Jøss!
Det er… veldig imponerende.
Jeg skjønner ikke hvordan de klarte det på en måned.
Hva nå?
Kan de fortsette å behandle ham?
Det er planen. Men vi har ikke råd til en sånn tur til.
Se fra denne vinkelen.
Er dette sykehuset interessert i å utføre studiene?
Hvis vi tar med den kliniske studieprotokollen,
kan vi behandle Lucca og mange andre barn.
Aldri!
Å overbevise de eldre fra styret er som å prøve å flytte et fjell.
Dette kan redde livet til tusenvis av barn.
Er du glad for å komme tilbake til skolen?
-God morgen. -Hei. God morgen.
Hva er i veien, vennen?
Skal vi gå? Nei?
Hvorfor gråter du?
Å nei!
DE NYE MEKSIKANSKE MIRAKLENE
God natt, Apekatt.
Apekatt.
Jeg har tenkt.
Og…
Hører du på meg?
“Du har tenkt.” Må jeg bekymre meg?
Hvis det vi prøver å gjøre
på barnesykehuset ikke virker,
kan vi selge leiligheten og dra tilbake til India.
Du tuller, ikke sant?
Vi har vært hjemme mindre enn en måned. Lucca er bedre enn noensinne.
Jeg er arbeidsledig.
Og du vurderer å selge leiligheten for å dra tilbake til India?
-Jeg tenker på Lucca. -Nettopp.
Du bør tenke på resten av oss også.
På deg, på alle.
-Men… -Nei. Jeg er utslitt.
God natt.
Hallo.
Bárbara, ringte du meg? Jeg har tapte anrop fra deg.
Ja, jeg har gode nyheter.
Luccas nevrolog ber styret på barnesykehuset
om å utføre de kliniske studiene der.
Jeg forstår at du vil at maskinen skal være i Mexico.
Men for både Kumar og meg er prioriteten å få FDAs godkjennelse.
Det kan skje samtidig.
Kumar ville elsket det. Jeg kan skrive til ham og si…
Bárbara, la oss gjøre noe klart.
For å nå Kumar må du gå gjennom meg først.
Det har vært vanskelig nok å komme dit vi er
med internasjonale lisensforhandlinger…
-Jeg vil ikke at noe skal hindre… -Har du tid?
-Vær så snill. -Ja.
Jeg må legge på. Jeg ringer senere.
Du vet jeg har støttet deg siden Lucca skjedde med deg?
Siden Lucca skjedde med meg?
-Du får det til å høres fælt ut. -Beklager. Nei.
Det jeg mener er…
Kanskje det er på tide å revurdere prioriteringene dine.
-Jeg føler… -Vet du hvor lenge jeg har jobbet her?
Femten år? Du har bare vært her en tredjedel av det.
Dessuten vokser bladet stadig. Så det spiller ingen rolle om jeg er her.
Kanskje det gjør det. Kanskje du ikke yter som før.
Du er for opptatt av sønnen din. Og jeg trenger deg her.
Jøss.
Og jeg beklager, men vi ser etter din erstatter.
Kan jeg sove her i natt?
Jeg savner Pipo.
Andrés, han har anfall.
Sytten.
Atten, nitten…
Rolig.
Slapp av.
Tjuetre, tjuefire, tjuefem.
Tjuefem sekunder.
Det var kort.
Alt i alt er det gode nyheter.
Det er betydelig færre epileptiske tegn nå.
I motsetning til hans forrige EEG,
har de blitt redusert med 70 %. Se.
Men med de gjenværende 30 %,
kan han få et anfall som i går.
Om han får flere av dem, kan vi miste all fremgang.
Det kommer an på styrken til anfallet, men ja.
Hva sa styret om å utføre kliniske studier her?
De er åpne for muligheten.
Men sykehuset er fortsatt usikker på behandlingen.
Vi må støtte forslaget med andre tilfeller,
bortsett fra Luccas.
La oss spørre Kumar. Han vil nok hjelpe oss.
Jeg skal gi deg nummeret hans
så du kan be om informasjonen offisielt.
Det er ikke så lett, Bárbara.
Alle institutter har egne privatlivskriterier.
Vær så snill.
Prøv, i det minste.
Hei. Jeg visste ikke at du var i Mexico.
Kan vi snakke?
Hva er det? Er det noe galt?
Hvorfor ringte Luccas nevrolog Kumar?
Jeg vet ikke.
Vær ærlig. Fikk du ham til å gjøre det?
Nei.
Jeg snakket med Kumar.
Han er veldig opprørt, Bárbara.
-Veldig opprørt. -Men hvorfor?
Vi hadde en avtale, og du brøt den.
Du forårsaket mye skade.
Kumar er rasende. Han skrev en veldig aggressiv e-post
fordi han tror Ibarra er en meksikansk spion.
En spion?
Cytotron-prosjektet i Mexico er over på grunn av deg.
-Men… -Men ingenting!
Cytotronen er over for Lucca.
Det er over i USA og Mexico.
Det er over i India.
Det er over! På grunn av deg.
Jeg ville bare hjelpe.
Nei.
Du er egoistisk.
Du ødela flere år med arbeid.
Og du fratok flere millioner barn en sjanse til behandling.
Tenk hvor mange som vil dø av epilepsi på grunn av deg.
Bare tenk deg.
Du aner ikke hvorfor jeg gråter, gjør du?
Jeg rotet det til igjen.
Det var min feil.
Jeg ville så gjerne få Cytotronen til Mexico.
Og nå får vi den aldri.
Kan jeg komme inn?
Nei, Bruno. Vi er ferdige.
Hva er det, Bruno?
En trylledrikk
som vil gjøre dere sterke som dinosaurer.
Dette er det siste jeg trengte i dag!
Nei, Barbs! Ta en dusj, jeg tar meg av Lucca.
-Men de blir sterkere. -Hent noen filler fra kjøkkenet.
Vi ville vært fortapt uten deg.
Nei, det er greit.
Jeg ville vært fortapt uten dere også. Ikke sant, Luquita?
Jeg ville bare at Lucca skulle ha et lettere liv.
Kanskje Luccas liv ville vært lettere
om han ikke jaget noe han ikke kan få.
Om han hadde sjansen til å være den han er.
Personen han var ment å være.
Og la sønnen vår nøye seg med det? Nei.
Nei, jeg slutter ikke å kjempe på hans vegne.
Hvorfor må du alltid kjempe?
Det er greit å gi opp.
Det er greit å overgi seg.
Jeg forstår at du vil det beste for Lucca.
Det vil jeg også.
Men ikke slik.
Hva mener du?
Jeg skylder ham.
Det minste jeg kan gjøre er å prøve alt
så han får et bedre liv.
Vi har diskutert dette. Du skylder ham ingenting.
Jeg føler meg ansvarlig.
Det burde du ikke.
Du er ikke mer ansvarlig for Luccas tilstand
enn moren min er for beinet mitt.
Nei, det var en ulykke.
Lucca også.
Nei, jeg måtte presse én gang til. Det gjorde jeg ikke.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg klarte det ikke.
Hvordan kunne du om du svimte av?
Nei, det gjorde jeg ikke.
Jeg husker tydelig at jeg så gnister og følte at legene dro ham ut.
Jeg vet ikke, men…
De satte en oksygenmaske på deg.
Oksygenmaske?
Hvorfor?
EL REFUGIO SYKEHUS
God ettermiddag. Jeg ser etter doktor Flores Delgado.
Et øyeblikk.
Nancy.
Hjelp meg med rapporten, er du snill.
Takk.
Din fødsel var den vanskeligste jeg har vært med på.
Den skjedde fort.
De hyppige riene
påvirket babyens hjerterytme og…
Da vi ga deg epidural,
skjedde det noe.
Det er sjelden, men det skjer.
Bedøvelsen gikk oppover og…
…lammet diafragmaet ditt.
Og vi…
Vi kunne ha…
tatt en annen avgjørelse.
Men vi gjorde det vi trodde var riktig.
-Det var derfor jeg ikke kunne presse. -Presse?
Bárbara, du sluttet å puste.
Det er et mirakel at du overlevde.
Vi dro sønnen din ut som best vi kunne.
Seriøst.
Det var et mirakel at dere to overlevde.
Apekatt.
Er alt i orden?
Hvor har du vært?
Jeg besøkte sykehuset der Lucca ble født. Jeg snakket med fødelegen.
Virkelig?
Hvorfor?
Jeg måtte forstå hva som skjedde den dagen og…
Legen forklarte at jeg sluttet å puste.
Lucca og jeg døde nesten.
Det er et mirakel at vi er her i dag.
Vi er veldig heldige, Apekatt.
Mamma!
-Ja, vennen? -Jeg har en overraskelse til deg.
Men du må lukke øynene.
-Ok. -Kom igjen.
Kom.
Ikke deg, bare henne.
Du kan åpne dem.
Ta-da!
Nå er de dinosaurer, akkurat som deg og Lucca.
Så fine, vennen!
Hei, Diana.
Hei.
-Hallo. -Vi er her.
Vi er glade for å ha Lucca her. Du introduserer ham for alle vennene dine.
-Ikke sant? -Ja.
Det er Diego.
Det er Moisés. Det er Emilia. Hun er ikke snill. Vi liker henne ikke.
Du må gå nå.
Ring meg hvis du trenger meg.
Ja. Det går bra, ikke vær redd. Ikke sant, Lucca?
Er du spent, Luqui?
Glad i dere. Ha det gøy.
Ha det.
-Ha det. -Ha det.
Han er Lucca.
Hallo?
Hei, John. Det er Bárbara, Luccas mor. Vi møttes i Bangalore.
Å, ja!
Ja. Hvordan går det?
Bra, takk.
Jeg ringer fordi jeg vil vite mer om de to Cytotronene i Veracruz.
For å være ærlig,
er jeg ikke på talefot med Jaramillo.
Hva skjedde?
For det første var planene hans for klinikken i Baltimore bare løgner.
Å? Hvordan det?
Han kjøpte bare en e-postkonto med Johns Hopkins-domenet.
-Ingen kjenner ham der. -Nei!
Jeg burde ikke ha stolt på ham.
Jeg betalte for reisene hans til India.
Businessclass, så klart.
Jeg betalte til og med for Ritz.
Vi betalte for det også. Kanskje den samme turen.
Jeg er ikke overrasket.
Vet Kumar om dette?
Jeg vet ikke. Kanskje.
Jaramillo kjøpte flere maskiner av ham.
Forretninger er forretninger.
SANNHET
LØGN
INGEN KLINIKK PÅ JOHN HOPKINS
Stiftelsen min ga ham over en million dollar
til senteret hans i USA.
-På Johns Hopkins sykehus? -Ja, akkurat.
Vi introduserte ham for mange. Og han ba alle om penger.
Og da min svigermor ble syk, lovte han å ta henne med dit.
Men tufsen gjorde det aldri.
Ikke bare det, men da vi ville ha en kopi av patentet,
fant vi ut at Cytotronen er registrert som Jaramillos oppfinnelse.
Behandlingen også.
Vi sendte en kopi til Kumar, som sa: "Umulig, det er min maskin."
Imponerende. Husker du hvordan du fant det ut?
Det var en tilfeldighet.
Men så fikk vi se registeret
og innså at det var i Jaramillos navn…
Det er det viktigste…
Det var mer enn 50 personer. Blant annet viktige forretningsmenn…
Pengene vi ga ham ble brukt til personlige formål…
Alle tidligere studenter kjenner hverandre…
Du kontakter Johns Hopkins…
Vi kan ikke fortelle deg det.
…men så vidt jeg vet, skjedde aldri den transaksjonen.
Som du kan forestille deg,
var det urovekkende for meg å finne ut alt dette.
Og enda mer fordi det er sønnen min
som står på spill.
Jeg kan ikke gi opp.
-Fordi fremtiden hans er i mine hender. -Apekatt.
Kan du ikke legge deg og fortsette i morgen?
Når Jaramillo får e-posten, må han godta at vi bruker maskinene hans.
Jeg forstår ikke hvorfor han ikke er i fengsel.
Han kan navigere rettssystemet.
Tufsen slipper ikke unna denne gangen.
Jeg sender dette til Kumar og alle investorene. Han får se.
I tillegg…
Er ikke endene søte?
Lucca?
Skal vi løpe forbi dem?
-Vi skal slå dere! -Forsiktig.
Hold godt fast. Ikke snu deg.
Ikke sant, Luqui?
-Her kommer vi! -Godt gjort.
Nei. Se fremover.
Her kommer vi!
Vi tok dem igjen!
Hei, vent på meg!
Bra jobbet, Luqui.
Bra jobbet.
Vi slo dem. Vi er mesterne.
Bare du.
Jeg holder deg ikke.
Hør på dette.
Hva?
Dere vil ikke tro dette. Vi har et møte med helseministeren.
E-posten din fungerte visst.
Jaramillo sa ja til å bruke maskinene i de kliniske studiene.
Vi er få dager unna å få COFEPRIS-tillatelsen.
Kom med Lucca.
-Kom inn. -Takk.
Hei, Lucca.
-Hallo. -Hei.
-Klar? -Ja.
HELSEDEPARTEMENTET
-Visste du at Jaramillo var her? -Nei.
José Antonio.
Bárbara. Godt å se deg.
God ettermiddag.
Vi fortalte ministeren
at vi ga dere sjansen til å teste Cytotronen.
Slå dere ned.
Greit. Hør her, Jorge.
Dette er Lucca.
Hun er moren hans.
Og du kjenner allerede dr. Ibarra.
Ja.
Vær så snill, Luis, kan du lese dokumentet vi signerer i dag?
Selvsagt.
"Fra og med dagens dato
og basert på paragrafene 19 og 20 i den generelle helseloven,
autoriserer vi Mexico barnesykehus
til å utføre kliniske studier med teknologien kjent som Cytotron.
I første fase vil slike studier fokusere kun
på onkologisk bruk av denne teknologien."
Nei.
-"For utvikling av…" -Unnskyld meg.
Sykehuset har åpenbart stor etterspørsel fra kreftpasienter
disse studiene kan være til hjelp for.
Men vi har også mange nevrologiske pasienter som Lucca.
-Som er her… -Vent litt.
Fra det doktor Jaramillo forklarte…
Jeg forstår de godkjente protokollene av maskinen til kommersiell bruk
dekker leddgikt og kreft. Og oppkjøpets hovedmål
er velprøvd behandling.
Men behandlingen virker for tilfeller som Luccas.
Vi har journalen hans som bevis.
Jeg vet det. Og tro meg, jeg er virkelig glad
for at behandlingen fungerte for sønnen din.
Men vi må tenke på flertallets beste.
Ikke enkelttilfeller.
La oss gå videre til signeringen av dokumentet.
Selvsagt.
Vær så snill.
Takk.
Vær så god.
Kanskje vi ikke vinner denne kampen allikevel.
Kanskje faren din har rett.
Ikke alt må handle om å kjempe.
Det er greit å overgi seg.
Eller kanskje målstreken ikke er i sikte fordi vi er langdistanseløpere, Luqui.
Og alt vi trenger er å nyte prosessen.
Nyte utsikten.
Stoppe og se opp mot himmelen.
Det er en glede å begynne denne seremonien.
Jeg vil gjerne begynne med å introdusere legene
som hedrer oss ved å komme
til denne viktige åpningen.
Først vil jeg be om applaus
for vår sjenerøse helseminister,
doktor Jorge Martinez Navarro.
Som hedrer oss med sitt nærvær og sponser dette arrangementet.
Jeg vil også ønske velkommen til dr. José Antonio Ibarra,
sjefen for dette sykehusets nevrologiske avdeling.
Azucena Monroy.
-Og dr. Ricardo Jaramillo. -Hallo?
Hallo, Bárbara. Hvordan går det?
Hei.
Det går bra, takk. Og du?
Jeg har det bra.
Jeg ser på deg
og Lucca på datamaskinen min.
Ja, vi er veldig glade for at andre barn vil kunne bruke Cytotronen.
Ja. Vi er alle veldig glade.
Men jeg har noe du glemmer.
Herr Dinosaur.
Det blir Bruno glad for å vite.
Det var derfor jeg tok vare på den.
Hør her, Bárbara.
Du, familien din og Lucca.
Dere er alltid velkomne i India.
Vet du det?
Men Jaramillo sa at…
La oss ikke snakke om Jaramillo. Ok?
Vi snakker om ham når vi møtes senere.
Bárbara, Luccas behandling koster ingenting i India.
Jeg vet at
du har gjort mye for Cytotronen, og jeg… Jeg er veldig takknemlig for det.
Tusen takk, Kumar.
Ha det, Bárbara.
Ha det.
Takket være mer enn to tiårs forskning av mange toppforskere,
som jeg er heldig nok til å være…
Hør, Lucca.
Denne sangen fikk faren din og meg til å gråte da du var liten.
Ja, vennen?
Er du også glad for at vi skal til India?
Ma.
Hva sa du, Lucca?
Mamma.
Lucca…
Glad i deg.
LUCCA OG FAMILIEN DRO TIL INDIA TRE GANGER TIL.
FOR ØYEBLIKKET AVSLUTTER LUCCA BARNESKOLEN PÅ SAMME KLASSETRINN SOM BRUNO.
LUCCA HAR VÆRT UTEN EPILEPSI I FEM ÅR OG HAR BEGYNT Å GÅ OG SNAKKE.
I AUGUST 2021 KJØPTE BÁRBARA, ANDRÉS OG INVESTORER
TO CYTOTRON-MASKINER OG ÅPNET DEN FØRSTE KLINIKKEN UTENFOR INDIA.
KUMAR-SENTERET ER I MEXICO BY
OG HAR BEHANDLET DUSINVIS PÅ DEN VESTLIGE HALVKULE.
-Pappa. -Her.
-Naye. -Her.
Bruno.
Jeg må alltid være først.
Ok, din tur. Bruno Bianciotto Anderson.
Luquita Bianciotto Anderson.
-Sover du, Venkatesh? -Jeg er her.
Mamma er her.
-Ja. -Bruno, se.
Han sitter oppreist.
Han klarte det ikke, men nå kan han det.
Jeg kan holde beina hans. La oss se hva som skjer.
Opp! Du klarer det!
Opp, vennen! Opp med hodet!
Bravo!
Bra jobbet!
Sånn, ja.
Vi går en fin tur.
Ikke sant?
Ja?
Tekst: Marte Fagervik