Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Forstår du hva legen sier til deg?
Hvem av guttene har gjort dette med deg?
Si det.
Si det!
Om et par måneder er dette... Det er glemt. Det lover jeg.
Du er en sterk jente. Det har du alltid vært.
For lenge siden, da... da jeg fant deg...
Det var iskaldt og snødde, og jeg var ute for å samle ved -
og for å få de andre barna hjem.
Da jeg kom tilbake til huset, så lå du der i en kurv foran porten.
Bare med et tynt, lite teppe på deg.
Men du sa ikke noe. Du gråt ikke, beklaget deg ikke.
Du var sterk allerede den gangen.
Jeg er stolt av deg.
Og jeg er glad for at... at dette kan bli mellom oss.
Ikke sant?
Hore.
Ja, den tar jeg.
Cecilia er et av våre aller kjæreste barn.
Hun er rolig og pliktoppfyllende, sund og frisk... renslig.
- Og hvor gammel var det hun var? - 15.
- Hvem er faren? - En ung gutt.
Det gjør vi ellers mye for å unngå. Det har aldri skjedd før.
Avtalen er jo at Cecilia blir her på Aurora inntil hun føder -
- så De kan få barnet så fort det kommer til verden.
Og så kommer vi og henter henne igjen når De kontakter oss.
Hun er tynn.
- Hun er sterkere enn hun ser ut. - Og hun vet hva som skal skje?
Ja, det gjør hun. Vi er enige om at det er det eneste riktige.
Hun har ikke lyst til å beholde barnet selv. Det er best for alle.
Vi spiser om en time. Nede.
Jeg er ikke sulten.
Jeg vil gjerne hjem.
- Spis. - Nei.
- Jeg er ikke sulten, sier jeg. - Barnet i magen er sultent. Spis.
Nei.
Sånn!
Jeg tenkte på om jeg skulle lese litt? For barnet, altså.
Hvis du syns det er greit, selvfølgelig.
Bare så det kan venne seg til stemmen min.
"Mannen hadde ikke hatt en glad time siden han hadde forlatt barna.
Grete kastet perlene og edelstenene ut av forkleet -
- og Hans tok den ene håndfullen etter den andre opp av lommen.
Nå var alle sorger slukket, og de levde lenge i fred og glede.
Snipp, snapp, snute. Nå er eventyret ute."
Takk for at du lot meg gjøre det.
Nå skal du jo være her en stund -
- så vi kan like godt gjøre det beste ut av det.
Jeg tror faktisk også at vi kan bli gode venner. Hvis du vil.
Vi biter ikke. Det lover jeg.
Hvis du kan love det samme.
God natt.
Bø.
Nå!
Din lille røver.
Nei, jeg kan ikke!
Du er for rask!
- Kom, Alma. Skal du ikke bli med? - Det er din tur.
Du er en liten hare, du! Ok...
Jeg sa jo det! Se der! Den passer perfekt.
Se hvor vakker du er. Kom.
Du er så pen, Cecilia.
Det syder inni der. Det ser jeg.
Det er en bra ting. Det er en veldig bra ting.
- Er det? - Mm. Det gjør deg... spennende.
Man kan lære mye om mennesker ved å studere ansiktene deres.
Ta øynene dine, for eksempel.
Brune. Dype.
Litt gjennomsnittlige. Flakker lett og urolig i vinden.
Orienterer seg konstant.
Alltid parat til å stikke av eller gjemme seg. Eller bite fra seg.
Hva heter den?
Tiberius.
Han er utrolig arrogant. Han nekter å la meg holde ham.
Men jeg er glad i ham likevel. Kanarifugler skal synge vakkert -
- men han kan ikke synge noe. Eller så bare gidder han ikke.
Jeg fikk ham av en rumensk kvinne som bodde her en sommer.
Hun... Hun påsto at den kunne forutsi jordens undergang.
Så kanskje det er bra at jeg ikke har hørt den synge ennå.
Du er så fin. Vi er mer like enn du tror, vi to.
Man skulle ikke tro at du kommer fra et barnehjem.
Vent. Jeg henter en hårspenne.
Hvor lang tid har Alma vært her?
Siden jeg var liten. Foreldrene mine leide henne for å passe på meg.
Hun er like mye en del av Aurora som møblene.
- Hvorfor har hun ikke noe hår? - Hun bare klipper det.
Jeg tror det er noe fra barndommen hennes.
De hadde mye lus der hvor hun kom fra, så det var vel lettere.
Nå forteller jeg deg noe som du aldri må si videre.
Hun er født uten skygge. Visste du det? Hun har ingen skygge.
Jeg har aldri sett noe lignende.
Det er veldig nifst.
Vi må huske at... hun skal hjem om ikke lenge.
Hun er bare her for å gi deg et barn.
Det er ingen grunn til å forvirre henne.
Hun hører ikke hjemme her.
Jeg har det som om veggene ser på meg.
Dømmer meg.
Jeg kan ikke avgjøre om det er betryggende eller skremmende.
Kanskje det er nok for i kveld.
Jeg har det som om jeg forærer hjertet mitt til en -
- som bare behandler det som en blomst på kåpen sin.
Men hvis De er en blomst, mylady, så er De sannelig -
den vakreste rose i riket.
Å, Dionissia, De vet alltid hvordan De skal muntre meg opp.
Men hva er en rose annet enn blad som langsomt forgår til intethet?
Lov meg, Dionissia... Lov meg at vi aldri skal skilles.
Selv når jeg blir dronning. Sverg det nå, og ta det aldri tilbake.
Mye kan skje mellom nå og aldri, mylady.
Tiden skyller alle løfter ut med vaskevannet.
Frykt ei, min kjære Dionissia.
Du følger bare skjebnens anslag.
Lyset falmer.
Forut ser jeg elven Styx' brusende vann.
Eugines siste reise.
Å, Dionissia, rekk meg et lys av voks -
- for natten er dunkel og full av redsler.
Jeg fikk aldri fortalt...
...at jeg elsket henne.
Nå, hva syns du?
Ja, det er jo ikke ferdig ennå, men...
- Likte du det? - Ja, det gjorde jeg.
Du må være ærlig.
- Kanskje ikke helt den slutten. - Hva er det med den?
Jeg likte ikke så godt at hun døde til slutt.
Døden er en nåde for henne. Det er en lykkelig slutt.
Hun prøver å utfordre skjebnen hele livet sitt, men...
...til slutt er det bare forgjeves.
Man får det man får. Man er det man er.
Er det sånn?
Absolutt. Eugine må avfinne seg med sin lodd i livet.
Og til slutt tar hun det eneste valget -
- som er helt og holdent hennes eget.
Det er sterkt.
Er det sånn du har det?
Det er sånn det er.
Uansett hva, bak alt nevneverdig som noen gang har skjedd -
- så gjemmer det seg en tragisk slutt.
Er det ikke meningen at de skal finne familier til dere?
Dere skal vel ikke bo på barnehjemmet hele livet?
Noen ganger kommer det folk ut og ser på oss.
Da må vi stille oss opp på rekke.
Noen ganger blir noen valgt, men det er for det meste bare de små.
Det kom en gang en mann og en kvinne ut og hentet meg.
Så kjørte de meg ut til Zoologisk Hage -
- og så gikk vi rundt og så på dyrene hele dagen.
Og da vi var ferdige, så trodde jeg at jeg skulle bli med dem hjem.
Men da kjørte de meg tilbake til barnehjemmet.
Kom. La oss danse.
- Jeg kan ikke danse. - Jeg kan vise deg hvordan.
- Du kan det jo! - Nei, jeg kan ikke.
Sett deg.
Liker du å være her?
Ja. Takk.
Hva er det du liker?
Alt mulig.
Alt sammen.
Ida.
Gleder du deg til å komme hjem?
Slår de deg?
Hvis ikke jeg oppfører meg ordentlig, ja, så gjør de det.
Forstanderen? Slår han deg?
Nei.
Hva gjør han med deg, da?
Hvorfor spør du om det?
Hvem er faren til barnet?
- Det er en gutt fra barnehjemmet. - Hvem er faren?
Det er en gutt.
Forstanderen, har han ligget med deg?
Har han tvunget deg?
Det er ikke din skyld.
- Jo. - Nei.
Det er ikke du som har gjort noe feil.
Jeg vet hvordan det er.
Nei, det gjør du ikke.
Jeg har selv vært på barnehjem.
Drikk melken din.
Du har ikke sovnet ennå. Får jeg komme inn?
- Har du det bra? - Ja.
Bra.
- Syns du det er moro å være her? - Ja. Veldig.
Det er så stille her.
Du skulle ha sett det en gang.
Det var fullt av liv her.
Jeg holdt...
...middagsselskaper, konserter, fester.
Alle kom...
...i sine fineste klær.
Vi snakket og danset og sang og spilte hele natten.
Noen ganger flere dager i strekk.
En nyttårsaften tok vi alle dyrene inn her i hallen, ett for ett.
Gjennom alle rommene.
Og hver gang det kom et dyr forbi, så klappet og skålte vi.
Vi hyllet dem.
Du er så fin.
Jeg er så redselsfull.
Jeg kan ikke forstå at ingen vil ha deg.
Jeg er glad for at du er her.
Du får liv i dette gamle huset.
Jeg skulle ønske at du ikke måtte hjem igjen.
Så, rolig nå. Sånn... Rolig! Hallo!
Pass opp! Sånn... nei.
Sånn ja...
"Fiskeren dro hver dag til sjøen for å fiske.
En dag, da han hadde kastet ut snøret og stirret ut over vannet -
- og holdt øye med loddet, så han at det med et rykk gikk til bunns.
Han halte snøret i land, og da han fikk det opp av vannet -
- så han at det hang en stor karuss på kroken."
Hun vil ikke snakke med meg. Hun gidder ikke engang å se på meg.
Kan du ikke prøve å snakke med henne?
Alma.
Hvordan går det med Olivia?
Hva vil du, Cecilia?
Jeg vil bare se hvordan det går.
Og så vil jeg... spørre om noe.
Jeg vet jo at Olivia... hun er ute nå...
Og at avtalen var at jeg skulle dra hjem etter at jeg hadde født.
Men kan jeg ikke få lov til å bli her?
Nei.
- Hvorfor ikke? - Det var ikke avtalen.
Kan vi ikke lage en ny avtale? Jeg kan hjelpe til å gjøre rent.
Jeg kan hjelpe Alma. Jeg kan også hjelpe med å passe Olivia.
- Cecilia. - Vi kan også...
Vi kan også si at jeg er barnepiken eller tjenestepiken?
Vi kan også si at jeg er din datter.
Stopp, Cecilia. Du kan ikke bo her.
Du kan få lov å bli et par dager til du har kommet deg, og det er det.
Beklager.
Takk.
Det kommer gjester i kveld.
Ida vil gjerne at du blir på rommet ditt.
De vet ikke at du er her, så...
Det er forvirrende, ikke sant?
Ida vil gjerne at de tror at det er hennes barn. Eller...
Ja, det er det jo, men at det er hun som har født det.
Sånn. Nå er det overstått.
Å, Ida! Så bedårende du ser ut.
Edith! Så deilig å se dere. Velkommen.
- Det er jo så lenge siden. - Ja, altfor lenge.
- Du ser godt ut. - Takk. I like måte.
Ida! God kveld.
God kveld. Og velkommen.
- Det er Sally. - Velkommen. Ta nå plass.
Jeg har massevis av mat. Jeg håper dere er sultne.
Min oldefar var en enorm mann. Ja, enorm av personlighet -
- men han var også enormt tykk og elsket å danse.
Han elsket det så mye at det drepte ham til sist.
Han døde faktisk her i spisestuen. Det var en ballsal den gangen.
Hjertet hans holdt opp å slå halvveis gjennom en wienervals -
- men kroppen hans danset videre i tre døgn til -
- inntil den til sist falt om. Og så fikk han endelig fred.
Og noen ganger, når jeg er her nede om natten...
...kan jeg fortsatt høre hans dansende fottrinn.
- Sånt må du aldri gjøre, kjære Ida! - Tror du på spøkelser ennå, Harald?
Han insisterer på at han så et spøkelse i Irland.
Jeg insisterer ikke bare. Det lover jeg.
Det var i et lite kirketårn. En liten mann.
Vi har et spøkelse hos oss. Det drikker opp all spriten min.
Skål for gammelt vennskap.
Deilig å se dere igjen. I kveld skal vi feste som i gamle dager.
Jeg håper dere husker hvordan, selv om dere har lagt dere litt ut, Håkon.
- Svømmer du fortsatt? - Det er mange år siden.
Det kan du få meg til å tro.
Hvor har du gjort av Vilhelm? Vi kan ikke holde fest uten han.
Han har vel ikke endelig gjort alvor av sin trussel om å forlate deg?
Jo, det kan man vel godt si.
Han er jo død.
- Nei! - Det er faktisk mange år siden.
Han døde i krigen. Det trodde jeg du visste.
Om jeg får lov, så har faktisk Sally nyheter. Sånn apropos.
Bare fortell.
- Jammen... jeg er gravid. - Gratulerer, jenta mi.
- Hell og lykke til deg. - Takk.
Sånn bruker man ikke "apropos".
Men sånn apropos, så har jeg også en nyhet.
- En litt større en. - Nå?
Vent her.
- Ja, den er veldig pen. - Er det en roman?
- En diktsamling. - Det er nok ikke noe for deg.
Sånn... ja.
Ja. Så, så...
Møt min datter.
- Er det ditt? - Ja, Edith. Det er mitt.
Hun er min datter. Ikke sant? Ja.
Hva heter hun?
Olivia.
- Hvorfor er dere så stille? - Unnskyld, Ida. Gratulerer.
Det er bare en overraskelse for oss alle sammen.
- Gratulerer. - Takk.
Nei!
Men hva er det for et yndig vesen vi har der?
- Hvem er du? - Cecilia.
Takk, Cecilia. Det var alt.
Jeg bor her. Jeg er barnepiken.
- Og du passer Olivia, eller ...? - Ja, og hjelper til og gjør rent.
Det går fint med meg her.
Er du barnepike eller tjenestepike?
Hjelp Alma ute i kjøkkenet, Cecilia.
Du har en bemerkelsesverdig dialekt. Hvor kommer du fra?
Husker dere da vi tok inn alle dyrene hit -
- og jeg førte dem rundt og ringte med klokken?
Vi har ikke dyr lenger, men vi kan finne på noe annet.
Usedvanlig å bli gravid i vår alder.
- Er det ikke nærmest umulig? - Nei, det kan man fint.
Jeg har hørt noe av din mors musikk. Det er veldig vakkert.
- Absolutt. Godt sagt. - Det er jo et mirakel. Er hun frisk?
- Hun har ti fingre. Vil du telle? - Er dette oliven fra Sicilia?
Min mors venninne jobbet på Titanic og overlevde.
Senere jobbet hun ombord på Britannic, søsterskipet -
som også sank, og overlevde.
Så det fins mirakler. Så fikk hun polio, men...
Hvorfor skal vi tro at det er ditt barn?
Det er hennes barn. Kan du ikke bare tie stille?
Jeg tror barnepiken din har lekket.
Er dette en revy? Hva i helvete er det som foregår?
Og nå blir du her. Du blir her!
Håkon!
- Kom igjen! - Jeg sitter og klapper meg på magen.
- Kom igjen. - Nei, jeg kan ikke.
- Kom da. - Det går ikke. Jeg er for full.
- Kom igjen, Arthur. - Nei takk.
Nei. Nei, det... Nei.
Ok, Harald. Da er det ikke andre enn deg og meg.
Da er det bare deg og meg igjen.
Kom nå.
Kanskje senere, Ida.
Er det egentlig noen som har hørt fra Marie Dugan?
Sist jeg hørte noe bodde hun i Spania.
- Hun er gift. For tredje gang. - Tredje gang?
Hun synger helt vidunderlig fortsatt.
Ja.
Hva faen er det med dere?
Ost! Vi må ha ost.
Hun er virkelig søt... Olivia.
Ja.
Hun burde ikke få lov til å ha et barn.
- Edith! - Jeg sier bare det alle tenker.
Hva da?
Kanskje vi heller burde komme oss hjem nå.
Vi skulle aldri ha kommet.
Olivia er ikke Idas første barn.
Hvor er det første barnet?
Hun falt ut av et vindu. Ikke engang to år gammel.
Det var et uhell, Edith.
Et forferdelig, tragisk uhell.
- Var det det? - Ja.
Hun hadde krabbet opp i karmen...
...og falt ut.
Det skjedde under en av festene hennes.
- Hun glemte at hun hadde en datter. - Nok nå, Edith.
- Hun var full. Som alltid. - Gi deg nå, Edith.
Vi var alle sammen fulle den kveld.
Fra den dagen av ble det kaldt og grått på Aurora.
Folk hadde forståelig nok ikke lyst til å komme hit mer.
- Og Ida barrikaderte seg her. - Jeg trodde det var blitt bedre.
Jeg sa jo det. Hun har ikke forandret seg.
Det var da en forferdelig måte å snakke om et annet menneske på.
Er det noen av dere som noen gang har besøkt henne?
Eller har forsøkt å hjelpe henne?
Du vet nok ikke helt hva du snakker om.
Jeg bare sier det. Hun bør ikke få lov til å ha et barn.
Det var så fint å møte den lille Olivia.
Hun er yndig, Ida.
Får jeg lov til å utbringe en skål for den lille nye?
Må fremtiden bli... velsignet.
- Skål. - Skål.
Huff. Jeg glemte druene. Unnskyld.
Ida, du må virkelig unnskylde.
Edith går fullstendig over streken.
Hun må ha blitt provosert av noe.
Unnskyld, Ida hva gjør du?
Jeg har sett hvordan du kikker på meg.
Kanskje vi bare skal gå inn til de andre.
Du har jo lyst. Harald.
Ida. Ida! Jeg gjør ikke den slags lenger.
- Har jeg blitt for gammel? - La oss gå tilbake til de andre.
- Nei. - Du har jo lyst.
- Ida, vær så snill.
Vær så snill... Jeg kan ikke!
- Hvorfor er du helt hard, da? - Det kan jeg ikke noe for.
Nei... Nei, Ida.
Ida.
Å nei!
Au! Spøkelset!
Nei, nei.
Stopp!
- Stopp. - Harald!
Hva er det som foregår? Slutt nå! Hold opp!
Hva skjer?
Slutt med det der! Hva gjør du? Hold opp!
Sinnssyke pikebarn! Bli der!
Unnskyld.
Unnskyld. Unnskyld.
Harald!
- Kom. På med buksene. - Vi tar ham inn ved siden av.
- På med buksene, Harald. Kom. - Det er Ida. Hun er en sirene.
- Unnskyld. Dette er et galehus. - Harald.
- Det er ikke hennes skyld. - Ring.
- Vi kan ikke sende henne tilbake. - Ring, Alma.
- Jeg kan ikke tillate det. - Ingen venter på at du tillater noe.
Å sende henne tilbake til barnehjemmet -
- er å sende henne direkte inn i helvete.
- Det er ikke ditt problem. - Det er ditt problem.
Og dine problemer har alltid vært mine problemer.
Driver dere to og konspirerer? Jeg er omgitt av fiender.
- Hvem sitt lag er du egentlig på? - Hva vrøvler du om?
Hva hadde du tenkt deg? At hun skal bli her?
At vi skal være en lykkelig familie som smiler og later som ingenting?
Alma, du tenker deg ikke om.
Hun er ikke mitt barn... eller ditt.
Ikke se sånn på meg.
Jeg er ikke ond, Alma.
Jeg er realistisk.
Det har senket seg en tåke av råte i dette huset!
- Vi må lufte ut. - Du er ikke deg selv.
- Du er en forrædersk engel. - Du er full.
Jeg er ikke full! Hvis jeg var full, ville jeg si -
- at du har det mest uoriginale ansikt Gud har skapt.
Å se det ansiktet i 40 år har suget all inspirasjon ut av mine lokaler.
Ikke begynn en slåsskamp med meg.
Jeg braser rett igjennom deg.
Er det forstått?
Hvorfor er du her fortsatt?
Hvorfor har du ikke dratt for lenge siden?
Så dra!
Dra!
Bare la meg sitte her alene igjen og snakke med veggene.
Inntil jeg en dag drikker mot til meg til å skjære over håndleddet.
- Blir du fornøyd, da? - Nei, det blir jeg ikke.
- Ville du være glad for det? - Nei.
- Så ring. - Nei.
Ring!
Da gjør jeg det selv.
Slipp.
Slipp. Slipp.
Slipp nå. Slipp nå. Slipp da!
Ida, rolig. Sånn.
Ida, rolig.
- Ring. - Så, så, så. Kom her.
Så, så.
Jeg forstår det godt hvis du hater meg.
Du er så fin.
Og søt.
Du fortjener et godt liv.
Kan du tilgi meg?
Jeg fortjener det ikke.
Jo.
Hvordan har du lært å være et sånt godt menneske?
Jeg er så trett.
Så trett.
Får jeg sove her?
Ja.
Det var nære på.
Jeg har funnet Tiberius.
Kan du love meg...
...at du aldri forteller Olivia hvem du i virkeligheten er?
Det er merkelig at man kan være så glad i et sånt vesen, hva?
Noe som i bunn og grunn er et skadedyr...
...og på ingen måte hører til i huset.
Da jeg ringte til barnehjemmet så de kunne hente deg -
- tigget de meg om å beholde deg.
Ikke engang de vil ha deg.
De kan ikke bli kvitt deg.
Du hører ikke til her.
Når forstår du det? Hva?
Du er så stygg! Du hører ikke til her.
Ingen elsker deg og vil ha deg.
Din mor vil ikke ha deg! Jeg vil ikke ha deg!
Gå ut nå og dø! Du stinker, din lille rotte!
Du er en liten rotte! Forstår du det?
Norske tekster: Nina Maria Eidheim Scandinavian Text Service