Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vänligen lämna biljetter och betalning till stationspersonalen.
Se upp för avståndet mellan tåg och plattform.
Yonezawa. Det här är Yonezawa.
Byte till Yamagata Shinkansen och Yonesaka-linjen.
Glöm inte era saker när...
- Ursäkta. - Tack.
YONEZAWAS STATION
- Hallå, Mashima... - Mashima!
- Hej! Är det morgonträningen? - Ja, tränar inte du?
Vår gymnasieskola åkte ur turneringen, så vi tränar inte just nu.
- Kom och kolla på oss istället. - Nej, då blir ni bara nervösa.
Snö?
MY ONI GIRL
Såg ni? Det började snöa på vägen till skolan.
Ja, vilket konstigt väder.
Jag glömde läxan hemma!
Jag glömde den på skrivbordet fast den var klar!
- På riktigt? Jag tror dig inte. - Det är sant.
Jag blev inte heller klar. Jag somnade.
- Hiiragi. - Här är dagens läxa. Vill ni se?
Seriöst? Jag får se! Jag skriver av den lite fort. Vänta!
Jag också.
"...är blott dagg. Om jag bara kunde försvinna som den."
Den sista delen uttrycker ånger, med "om jag bara kunde..."
Då så!
Bilda par med personen bredvid er och teckna porträtt av varandra.
Ska vi?
- Du sitter bredvid mig. - Ja.
- Yatsuse, du får dras med mig. - Okej.
Ordningsmännen sopar golvet.
Jag hjälper er.
Seriöst? Vi ska iväg efter det här.
- Fixar du det själv? - Okej.
Tack. Kom, vi drar.
Tack.
Va?
Yatsuse!
Kom hit.
- Sen står jag i skuld till dig. - Aldrig! De genomskådar oss.
Du är den enda jag kan fråga. Snälla?
Yatsuse. Är du beredd?
Håll dig till det vi sagt och improvisera resten.
Kom, nu går vi. Och le.
Där är de! Ai!
- Det var länge sen. - Förlåt att vi är sena.
- Ingen fara. - Så det här måste vara...
Min pojkvän, Yatsuse. Jag tog med honom, som jag lovade.
Hej. Jag heter Hiiragi Yatsuse.
- Visst är det underbart? - Jag trodde inte att han skulle komma.
Jag trodde att du bara hittade på och inte kunde ta tillbaka det.
Går han också i ettan?
- Går ni i samma klass? - Nej.
- Vem tog första steget? - Tja...
De fattade.
Det var lite för osannolikt att du skulle vara min pojkvän.
- Förlåt. - Det gör inget.
Det är mitt fel med mitt konstiga förslag.
Men jag har en fråga. Har du nånsin haft nån flickvän?
- Nej. - Jag förstår.
Om du får en flickvän måste du behandla henne väl.
Tack för idag.
Visst.
Jag skulle vilja köra nu, så...
Vänta, jag har den här nånstans.
- De andra passagerarna väntar. - Var är den?
Hon är...
- Snälla, jag måste verkligen... - Ursäkta.
Jag kan betala för henne, om jag får.
- Är du i sällskap med henne? - Ja.
- Vem är du? - Vilken livräddare.
Glöm det. Jag går.
Aj.
- Nu kan du köra. - Kan jag det? Jag beklagar.
Tag plats!
- Det där gjorde ont. - Varför försökte du hjälpa mig?
- Du såg ut att behöva hjälp. - Det gjorde jag inte.
Okej.
Jag ville nog bara hjälpa till.
Men nu måste jag gå hem. Ta det försiktigt på vägen hem.
Jag insåg precis att jag faktiskt behöver hjälp.
Så... Vad heter du?
- Tsumugi. Vad heter du? - Hiiragi.
Här bor jag.
Det är jättestort! Det känns som att jag tränger mig på.
- Du sa ju att du ville följa med. - Gjorde jag?
Strunt samma.
Den äter den!
Tur att ni kom innan jag lagade middag.
Det blir väl kroketter?
Ja, jag tänkte att Hiiragis flickvän skulle få smaka dem.
Jag är inte hans flickvän.
Inte det? Nu blir jag besviken.
Eftersom du är här får du stanna på middag.
Jag är hemma.
- Hej. - Pappa!
- Du måste vara Hiiragis flickvän. - Tydligen inte.
Jaså, inte det?
- Du är hemma. - Jag kom precis.
- Är du ute på en resa för att hitta nån? - Ja.
Jag måste lämna tillbaka det.
- Lämna tillbaka vadå? - Då så, pinfärska kroketter.
Jag har många fler, så ät upp.
- Då äter vi. - Hugg in!
Yamagata har upplevt ovanligt väder för årstiden den här sommaren.
Så klart den är varm. Ta det lugnt.
Va? Inte ni också.
Det är enda sättet att äta dem.
- Visst, Tsumugi? - Precis.
Mums!
Det regnar ännu värre nu. Ska du inte sova över?
- Får jag det? - Så klart.
Jippi!
Tsumugi?
- Jag lägger lite rena kläder här. - Tack, det var snällt.
Tusen tack.
Jag kan inte ta på mig mer, så...
Det var jätteskönt.
Tsumugi? Har du en sekund?
Sätt dig ner.
Ska jag kamma ditt hår?
Du har väldigt mjukt och fint hår.
Menar du det?
Jag hade ostyrigt hår som barn, precis som Hiiragi.
- Min mamma redde ut det precis så här. - Det ser inte ostyrigt ut nu.
Mitt hår förändrades när jag började på gymnasiet.
Hiiragi. Du minns det där vi pratade om.
Jag har hittat en privatlärare åt dig.
Nu slipper du den högskoleförberedande kursen.
- Va? Varför? -"Varför"? En privatlärare är bättre.
Jag har ju sökt till sommarskolan.
- Dra tillbaka ansökan. - Men, alla andra...
Vad är så bra med att vara som alla andra?
Vill du gå kursen för att det är tryggt att följa massorna?
Nej, det är inte...
Gör som jag säger, så blir det inte fel. Förstått?
Hiiragi?
- Tsumugi? - Här inne.
Där är du.
Så där, ja.
- Vill du leka med mig? - Javisst.
Tack så mycket.
Alltså, jag...
- Nu har du förlorat tre gånger i rad. - Snälla, en gång till.
Det är kallt.
Snö?
Vad är det där?
- Vad är det? - Jag måste på toa!
Vi har en här nere!
Det är iskallt.
Dörren har frusit igen. Hiiragi!
Vad är det här?
Hiiragi! Håll ut! Vi måste fly.
Tsumugi?
Kom!
Vi är nog säkra för stunden.
- Vad var den där grejen? - Jag vet inte heller det.
- Jag undrar varför den överföll dig. - Tsumugi.
Varför har du ett horn i pannan?
Du kan alltså se det nu.
- Jag har ett horn för att jag är en oni. - Som ett slags troll?
Jag kom hit...
...för att äta upp dig.
Jag skojar bara. Jag skulle aldrig äta dig.
Men jag är en oni på riktigt. Är du rädd nu?
Inte alls.
De där sakerna igen.
De heter mini-oni.
Men jag har aldrig sett så kraftfulla förr.
Mini-oni?
Personer som döljer sina känslor avger såna.
Personer som du.
- Är det där också en oni? - Ja.
- Låtsas du vara modig nu? - Nej, det gör jag inte.
Hallå! Vänta!
- Var kommer du från? - Gömda byn.
Alla oni bor där, på andra sidan berget.
Jag är här för att hitta min mamma.
Hon gav sig av när jag var liten.
Efter det blev det ganska tufft för pappa och mig.
Oansvarigt, eller hur?
Hon ska få ett snabbt knytnävsslag.
Det där var mer än ett slag.
Jag trodde att hon skulle finnas vid templet här.
Va? Den är borta.
Hur kunde jag tappa bort nåt så viktigt? Utan den är jag...
Den här?
Ja, vilken lättnad.
Förlåt, jag skulle ha lämnat tillbaka den direkt.
Den låg i mitt rum. Visst är den från Hie-templet?
- Det är långt härifrån. - Va?
- Vet du var det ligger? - Ja, så klart.
Snälla, hjälp mig. Ta mig till Hie-templet.
Aldrig. Jag har skola imorgon. Och min familj...
Jag hittar inte här.
Snälla! Jag vill att du följer med mig.
Visst, ja. Förlåt att jag pressade dig.
Okej.
- Jag hjälper dig. - Jippi!
Hiiragi? Är Tsumugi med dig?
Vad har hänt här?
Mamma, Hiiragi är också borta.
Varför Hie-templet?
Jag har hört att mamma sa till pappa att hon skulle dit innan hon gav sig av.
Det är mitt enda spår.
Vet du varför jag plötsligt kan se mini-oni?
Man kan se dem när man har blivit en oni.
Jag är ingen oni.
En människa som avger många mini-oni blir en oni.
Du avger superkraftfulla mini-oni. Du blir säkert en oni snart.
En oni?
- Betyder det att du har varit människa? - Jag föddes som oni.
Solen går upp.
Så vackert.
- Det är morgon nu. - Ja.
Jag kollar alla ställen han kan ha stuckit till.
- Vänta här hemma. - Okej.
Hiiragi, jag är trött.
- Ska vi vila lite nånstans? - Kan vi inte åka bil?
- Vi kan inte åka taxi utan pengar. - Då liftar vi.
Vi liftar med nån som ska till Yonezawa.
Ingen plockar upp främlingar numera. De vågar inte.
Det vet vi inte om vi inte försöker.
Hur vet vi att vi kan lita på dem som plockar upp oss?
Vilken negativ inställning.
Då så, du går och jag åker bil.
Vi ses där.
Va?
- Vad vill du nu? - Jag kan inte överge dig.
- Lögnhals. - Jag ljuger inte.
Vad har det flugit i honom?
Nej, så här.
Håll tummarna rakt upp.
Jag orkar inte mycket längre.
Okej, då gör jag det.
- Akta dig. - Vänta.
- Liftar ni? - Ja!
Vi ska bara in till stan.
Det gör inget. Allt hjälper.
Så vad är det här? Ett förälskat par på rymmen?
- Aldrig. - Nej, inte alls.
Blir inte era föräldrar oroliga?
Jag undrar...
Så många grejer... Ni har mycket bagage.
Vi ska öppna en butik för vintage-kläder och åker landet runt på loppisar.
Vi ska ha ett stånd i Yonezawa-parken idag.
Kom förbi, om ni vill!
Lite längre till vänster.
Så där, perfekt.
Snyggt. Nu ser man det bättre.
- Säljer ni sånt här också? - Ja.
Det är en festival här idag. Vi riktar in oss på kunder iförda yukata.
Ursäkta. Har du den här tröjan i storlek small?
Vi har bara det du ser här. Men vi andra mönster i small.
Hiiragi?
När ska vi fortsätta vidare?
De har kört oss ända hit. Vi tackar dem genom att hjälpa till.
- Slappna av. De skulle ändå hit. - Men vi kan inte bara...
Hiiragi, Tsumugi.
Jag måste gå till registreringsståndet. Kan ni passa ståndet?
- Absolut. - Tack.
Det går bra att sänka priserna lite.
- Jag litar på er. - Det fixar vi.
Ursäkta.
Får jag rabatt om jag köper två?
Precis. Man får 100 yen i rabatt när man köper två.
- Får jag se på den här t-tröjan också? - Varsågod.
Den är snygg.
- Okej, jag tar den här och den kakigröna. - Tack.
Vilken vill du ha?
- Du måste vara jättesmart. - Nej, inte alls.
Mio verkar inte intresserad av ståndet.
Ursäkta. Får vi prova den här hatten?
Visst, varsågoda.
- Får jag köpa en sån där? - En bandana? Absolut.
Så söt! Kan vi köpa den?
Det verkar ha lugnat ner sig lite. Ni har varit till stor hjälp.
Det är inte mycket till lön, men ni kan välja ut nåt ni vill ha.
- Är det sant? - Ja!
Ryuji och Mio tittar aldrig på varandra.
Jag undrar om de är ovänner.
Vem vet? De är kanske alltid såna.
Kärleksbråk är ofta en gåta för utomstående.
Jag önskar att vi kunde hjälpa dem.
Vill du fortfarande blanda dig i?
Jag trodde att du avskydde när din pappa lägger sig i ditt liv.
Det stämmer, men...
Strax tillbaka!
Jisses.
Har de där killarna redan dumpat dig?
Tsumugi, är det du? Självklart inte.
Hiiragi vägrar fortsätta på grund av dig, så jag är också fast.
På grund av mig? Varför det?
Du döljer dina känslor eftersom du är ihop med nån du inte älskar.
Om du grubblar över nåt, så säg det bara.
- Det är inte sjyst mot honom. - Vänta nu lite.
Ni har missförstått allt. Ryuji är min bror.
Fast...
Jag önskar att jag kunde uttrycka mina känslor så som du säger.
Mio. Är du också här, Tsumugi?
Ryuji.
Hiiragi ville att jag skulle prata med dig.
Han verkade ganska upprörd.
Han har nog märkt att vi har betett oss konstigt.
Har vi betett oss konstigt?
Ända sen vi var barn,
har du alltid funnits där och följt i mina fotspår.
Jag utgick från att du gillade samma saker som jag.
Till exempel vintage-kläder och loppisar.
- Det gör jag. - Visst.
Men jag insåg att det var nåt annat också.
Jag låtsades att inte se det.
Va? Snö?
- Det snöar! - Varför?
- Det snöar på sommaren! - Så märkligt.
Snöar det igen?
Den där grejen... Den är tillbaka!
Varför det?
Mio.
Och Tsumugi?
Därför har jag insett en sak.
I familjer måste man prata om saker på samma sätt som alla andra.
Jag vill höra mer om vad du tycker.
Det finns faktiskt många saker jag vill prata om.
Mamma.
Tsumugi!
Titta upp!
Va?
Aj!
- Vad hände? - Aj.
Gick det bra?
- Hon sprang plötsligt sin väg. - Tack.
- Hon sprang ditåt. - Okej. Tack för allt.
Så den jagade inte bara mig.
Vilket håll?
Så ja.
Tsumugi!
Bara inte Hiiragi följer efter mig.
Tsumugi! Var är du?
Tsumugi. Hur är det?
Hon andas. Vilken lättnad.
HOJU NO YU HOTELL VARMA KÄLLAN
Vad nu?
Oj, vad har hänt?
Ni är blåslagna.
Snälla. Hon är...
Snälla, hjälp henne!
- Vad har hänt? - Hämta första hjälpen-lådan.
Vad står på?
Jag...
Hon låg medvetslös i den uttorkade flodfåran.
- Hon sa att hon hade fallit. - Jaså?
- Bär henne till rum 206. - Javisst.
Här är första hjälpen-lådan.
Upp och hoppa.
- God morgon. - God morgon.
Så det är därför hon inte har vaknat. Hon har lite feber.
Jag ska kontakta hennes föräldrar.
- Det går inte. - Har hon rymt?
Det här är ett hotellrum. Jag behöver det till betalande gäster.
Kontakta hennes föräldrar.
Jag är ledsen, men det kan jag inte.
Varför inte?
Snälla.
Kan vi få stanna kvar tills hon blir bättre?
Jag ställde en fråga.
Jag hjälper till på hotellet tills hon vaknar igen.
Svara först.
Jag ska jobba hårt. Snälla, låt oss stanna.
Vilken envis pojke. Vill du jobba i din ålder?
Min man har mycket att lära av dig.
Ha en bra dag.
Fyll på schampoflaskorna när du har skurat klart.
Ja.
- Hiiragi! Här borta också. - Ja då.
Ta det varligt.
- Bär inte mer än du klarar. - Visst.
- Hördu, gröngölingen! Här är en ny hink. - Tack.
Det var du som bad om arbete. Börja inte såsa nu.
Uppfattat.
Det här såg man inte igår!
Ingen jobbar så hårt nu för tiden.
- Vad sägs om att du jobbar lite? - Hoppsan.
Här får du!
Vänta.
Vänta!
Mamma.
Just det, vi är på ett hotell.
Hiiragi.
- Tsumugi. Du är vaken. - Dina kläder...
- Hur mår du? - Jag har också andra kläder.
- Har du bytt mina kläder? - Nej, det var kvinnan som äger hotellet.
Hon bad mig ge dig det här.
Vad är det här? Den är så god!
Ja, jag har aldrig ätit godare risbollar.
Jag är glad att du mår bättre.
Var det du som räddade mig igår?
Nej, jag bar dig bara hit efter att jag hittade dig.
Hotellpersonalen bar dig till rummet och skötte om dina sår.
- De måste vara trevliga. - Ja.
Den rullade omeletten är ofattbart fluffig!
Lugna dig lite nu.
Tack för middagen. Risbollarna var utsökta.
Det var roligt att höra.
- Hur mår Tsumugi? - Bra, tack vare er.
Det var roligt att höra.
Så du röker?
Va? Du såg mig.
Hon tjatar på mig om att sluta eftersom jag ibland tar hand om gäster.
Min pappa röker också utomhus.
Har du kontaktat dina föräldrar?
Nej.
Jag antar att det är så det blir.
Hör på här.
Vi missar ofta chansen att säga sånt vi behöver säga.
Meddela dem att du har det bra när du är redo.
Varsågod.
Jag har lagat revorna.
Oj. Den ser ut som ny.
- Tack. - Tacka din vän istället.
Han har arbetat jättehårt
för att jag skulle låta er stanna tills du mådde bra.
Mamma?
Ja, jag mår bra.
Det har hänt så mycket. Jag är i Hoju no Yu just nu.
Är Tsumugi med dig?
Jag förstår. Så bra. När kommer du hem igen?
Det är nåt jag måste göra först, sen kommer jag hem igen.
Du behöver inte oroa dig.
Okej, hej då.
Tack för all er hjälp.
Det var trevligt att ha er två här.
Jag kommer att sakna det här stället.
Du är verkligen bara ett barn.
På det viset kommer du inte att kunna skydda Tsumugi.
I vår bransch är vi vana vid avsked.
- Men kom tillbaka när ni vill. - Visst.
- Tack så mycket. - Tack.
- Vi ses igen nån gång! - Kom tillbaka när ni vill!
Hur långt är det till Hie-templet?
- Vi kommer nog fram ikväll. - Jag förstår.
Vi är nästan framme.
Jag har aldrig sett nåt liknande!
Ja, det är helt annorlunda än att se det på tv!
Va? Så klart det är annorlunda!
- Får jag inte säga vad jag känner? - Visst, om du måste.
- Välkommen. - Jag hörde att Hiiragi var här.
- Så du är Hiiragis... - Pappa!
Välkommen. Är det nåt som brådskar som jag kan hjälpa till med?
Hiiragi är här, eller hur? Jag vill träffa honom nu!
- Han har redan åkt vidare. - Vart då? Se så, fram med det!
Du är väldigt otålig.
Jag har inte tid med andra än mina hotellgäster.
- Hur sa? - Ska vi gå in och prata?
Den här vägen.
Okej.
Hur är Gömda byn?
Hur den är?
För det första är det jättekallt där. Det snöar året om.
Men vi är vana vid det. Det är en fin plats.
Jag förstår.
Tänker du återvända till Gömda byn när du har träffat din mamma?
Ja, det tänker jag.
Jaha.
Vad är det?
- Vänta nu, kommer du att sakna mig? - Det sa jag inte!
Inte nu igen! Hallå!
Hur är din mamma?
Det minns jag inte. Jag var tre år när hon gav sig av.
Vill du fortfarande puckla på henne?
Så klart att jag vill puckla på henne.
Men först ska jag nog fråga varför hon gav sig av.
Hon hade kanske en bra anledning.
Men jag vet inte vad jag kommer att känna förrän jag träffar henne.
Du har säkert rätt.
Är det där...
Tsumugi?
Kan jag hjälpa er?
Jag ber om ursäkt. Vi såg vikskärmen när vi gick förbi.
Men vi har inga pengar.
Vi går vidare nu.
- Varför? Vi tittar ju bara. - Men det här är ett kafé.
Vi har inga andra gäster.
Njut nu av vikskärmen i lugn och ro.
Ska jag justera hur den står?
- Tack. - Hurra!
En gång fick jag höra att det finns en gud som döljer vår by för människorna
genom att låta det snöa hela tiden.
Den kallas snöguden, men jag trodde att det var en saga.
Den där saken är kanske snöguden.
Men jag har aldrig hört talas om att den skulle äta oni.
Jag har gjort lite örtte. Det är mitt nya recept.
Jag vill gärna höra vad ni tycker.
- Mums! - Det är verkligen jättegott.
Så bra. Jag ville prova de nya tebladen jag har köpt.
Var kommer teet från?
Det här är från Tjeckien. Jag har te från Sverige och Egypten också.
Än i dag får jag bra varor
tack vare kontakterna jag knöt när jag reste jorden runt som ung.
- Oj! Reste du ensam? - Nej, med min fru.
Men hon dog för fyra år sen.
Vill ni titta på våra foton?
Här står min fru bredvid mig.
Hon har en hatt på sig som kallas mokorotio.
Det är traditionell hatt från Lesotho, ett land i Afrika.
Formen har inspirerats av ett berg.
Oj, så intressant.
Det här är samma hatt.
Och såna här mössor har inuiterna.
Jag hade den på mig när jag skulle se norrsken i Kanada.
Den är otroligt varm.
Det blir minus 40 grader i den staden om vintern.
- Minus 40?! - Minus 40?!
Ni är ett fint par, ni två.
Det här stället är fyllt av minnen du skapade med din fru.
Så underbart.
Var kommer vikskärmen från?
Den stod här när vi köpte huset.
Den kommer nog från trakten,
men jag vet varken vem som gjort den eller när det var.
Det ser ut som en gammal sägen.
Det har kanske hänt på riktigt.
Snöguden åt kanske oni.
Sa jag inte till dig? Vi är hemma!
- Tappa den inte fler gånger. - Det ska jag inte.
Jag hoppas att du menar det.
- Har du kunder? - Ni är hemma igen.
- Hej. - Min dotter och mitt barnbarn Haruto.
- Hej. - Hej. Ursäkta om vi stör.
- Se så, Haruto. Säg hej till dem. - Hej!
Så söt han är.
Nu tvättar vi dina händer, sen får du juice.
- Knasiga hattar! - Så säger man inte.
Känn er som hemma.
Kaféet är fullt av minnen jag skapade med min fru.
Men de där två är mina verkliga skatter.
De är mig mycket kära.
De är som mitt levande arv.
Förlåt, man ska inte bli sentimental vid min ålder.
Det regnar.
Det är en bra bit kvar till templet. Har du nåt emot att bli blöt?
Ta det här.
Va? Vi kan inte låna ett paraply efter allt du gjort.
Jag behöver inte få igen det.
- Kom som kunder nästa gång. - Gå inte på vägen.
- Okej. - Vänta.
Hej då!
Hej då.
Den där bilden på vikskärmen...
Jag tror att det var snöguden.
Men den gav sig på oni. Tänk om min by är i fara.
Innan vi kom till kaféet frågade du om jag tänkte återvända
till byn när jag har träffat mamma.
- Ja. - Det tror jag.
Jag vill inte lämna pappa ensam. Men...
Vänta!
...först vill jag se alla möjliga platser!
Visst måste Lesotho vara jättevarmt? Undrar om det snöar där.
Jag hade aldrig hört talas om nån kallare plats än Gömda byn.
Det måste finnas många slags människor och många sätt att tänka på.
Jag ville hitta mamma, men jag är glad att jag lär mig nya saker.
- Jag träffade dig också, antar jag. - Var inte det lite taskigt?
Och du, då? Vad vill du göra?
Det har jag aldrig tänkt på.
Det kan vara vad som helst. Säg bara vad du känner.
Just nu...
Jag vill göra allt jag kan för dig!
Räknas det?
Jag tror att det funkar.
Det finns en sak till jag vill göra.
Men jag kommer att behöva din hjälp.
Du hjälper väl mig?
Va? Du har inte sagt vad det gäller.
Sa du inte att du ville göra allt du kunde för mig?
Jo, men...
Okej.
Prata med din pappa när det här är över.
Va? Varför ber du mig om det?
Den här amuletten hjälper dig.
FÖRLOSSNINGSAMULETT
- Men det här är... - Det gör inget.
Den funkar jättebra. Den har fört mig ända hit.
- Det var inte det jag menade. - Lämna tillbaka den efteråt.
När blir det?
Snö?
Är snöguden här?
Tsumugi!
Hiiragi!
Förlåt!
Här är jag!
Tsumugi!
Hiiragi!
Se upp för dörrarna. Dörrarna stängs.
- Ta min hand. - Tsumugi.
Templet är rakt fram nu.
HIE-TEMPLET
Mamma?
Tsumugi?
Pappa?
- Förlåt... - Där är du, ju!
Jag förstår inte.
Vad gör du här? Var är mamma?
- Hon är inte här. - Varför inte?
- Du sa att hon var här. - Förlåt mig.
Jag trodde aldrig att du skulle ta dig ända hit.
Strunta i det nu!
- Berätta bara var mamma är. - Alltså...
- Det kan jag inte säga. - Varför inte?
Finns det nåt skäl till varför jag inte får träffa henne?
Eller...
...har mamma sagt att hon inte vill träffa mig?
Givetvis inte!
Eller...
Är mamma död?
Nej.
Hon är kvar på andra sidan, men...
Glöm det. Gömda byn är i knipa.
- Snöguden... -"Glöm det"?!
Så kan du inte säga! Hon är min mamma!
Varför ska du alltid...
Jag har fått nog.
Tsumugi.
Ursäkta mig, men hon är...
Tsumugi har oroat sig för dig hela tiden.
Så fort hon hade träffat sin mamma skulle hon återvända till dig i byn.
Och vem är du?
Hiiragi Yatsuse.
Jag är Tsumugis vän. Ursäkta mig.
Tsumugi.
- Låt mig vara. - Det kan jag inte.
Ledsen, men jag vill vara ensam.
Kom så går vi tillbaka. Din pappa måste vara orolig.
Tror du det?
Varför berättar han inte om mamma, om han är så orolig?
Det är säkert av omtanke om dig.
Han får kanske inte berätta det.
Jag fattar inte.
Han vill inte göra dig illa.
Tror jag.
Försöker du säga att han döljer nåt som kunde såra mig?
Nej, det menade jag inte.
Det vet jag redan.
Jag har tänkt på det här ända sen jag var liten.
Hur kan du säga att det är bättre för mig att inte veta?
Du lägger dig i hela tiden, men jag struntar i vad du tycker!
- Nej! Jag tänker bara på dig. - Det är det jag menar!
Du är precis som din pappa. Det vill jag inte vara med om!
Du inbillar dig att du bryr dig.
Och du spelar hela tiden offer,
så hur kan du förstå hur andra känner?
- Förlåt. Gick det bra? - Jag klarar mig.
Tack för att du hjälpte mig hit.
Men nu måste du sticka.
Nej.
Det var ju inte det jag ville säga.
Jag...
Det här är botten.
Där är du, ju! Äntligen hittade jag dig.
Kläm fram det nu! Var är Hiiragi?
Åt det hållet?
Varför letar du efter honom?
Jag är hans pappa.
Jag ger upp.
Snöar det nu igen?
Hiiragi!
Hiiragi! Hör på nu!
Sanningen är att jag...
Hiiragi...
Vart tog du vägen? Hiiragi?
Hiiragi!
Tsumugi!
- Det jag sa innan var... - Förlåt. Jag beger mig hemåt nu.
Det kan vi inte.
Har du sett snöguden här?
Då är det verkligen snöguden.
Den började plötsligt dyka upp, och sen började den angripa oss.
Vi kan inte fara hem.
- Och alla andra? - Den har redan slukat ett antal av oss.
Hallå! Har ni sett Hiiragi?
- Hittade du honom inte? - Jo, men...
Han försvann framför ögonen på mig.
Omöjligt.
- Jag måste dit. - Nej!
Han kan inte räddas.
- Vad menar... - Men...!
- Jag måste hindra dig från att återvända. - Har nåt hänt Hiiragi? Vem är du?
- Hallå! - Kan du vara tyst, tack?
Förlåt.
Vad är det?
Han är kanske fortfarande...
Jag tänker bara på dig.
Tsumugi!
Jag är glad att du mår bättre.
Förlåt, pappa.
Jag måste be honom om ursäkt.
Tsumugi!
Vänta!
Jag kräver en förklaring!
Tack.
Jag ska aldrig glömma dig.
Vi är så tacksamma.
Gör oss stolta.
Snöguden är tillbaka.
Lämna mig inte ensam.
Nu kan vi leva i fred igen.
Jag vill träffa dig.
- Tsumugi. - Tsumugi.
Snöguden är tillbaka!
- Stäng porten! - Fort!
Hur gick det?
Tsumugi.
"Tsumugi"? Hur känner du henne?
Förlåt mig.
Hur är det med honom?
Han föll ut ur snöguden.
Han är vid liv. Jag tar honom till kärntornet.
Hoppa in! Ni vet var Hiiragi är, inte sant?
- Då kör vi. - Tack.
Tsumugi.
- Är det du precis berättade sant? - Ja, jag såg en bild här borta.
Alla oni snöguden har slukat verkade leva, fast nån annanstans.
Vi kan kanske rädda honom.
Fortsätt framåt!
Homare!
Nej!
Isami!
- Res dig. - Men...
Nu!
Har du vaknat?
Då får du springa själv. Kom!
Hitåt!
Fort!
Hej! Är ni okej?
Vi kan inte visa honom vägen till Gömda byn.
- Förlåt, men jag är kissnödig. - Va? Nu?
Det är bråttom.
Ett ögonblick.
Otroligt.
Hallå!
Kom tillbaka! Va? Tusan också!
Varför händer det här?
- Har du väntat länge? - Ska du verkligen hem igen?
Så klart.
Ta då på dig den här. Kom.
Jag kommer!
- Vänta! - Skynda!
Du ska få träffa hövding Gozen.
Uppför dig nu, okej?
Okej, vi lastar av allt. Vi behöver mer hjälp!
Varsågod.
Åhej.
Jobba på.
- Vi är nästan klara! - Okej!
Framme.
Ja, vi har fortfarande gott om medicin här.
Vänta inte in vårdteamet. Bege er direkt till platsen.
Ja, leverera medicinerna först.
Jag skickar med er ett säkerhetsteam.
- Fortsätt vara på er vakt. - Lycka till där ute.
Ja, hövding Gozen!
Då beger jag mig nu.
Kom.
Oj.
Se hur den pöser upp. Den blir enorm, Toko.
Den är magnifik. Du har kanske slagit nytt rekord.
Sannerligen. Det känns synd att äta den.
Avrapporterar.
- Pojken föll ut ur... - Snöguden som visade sig på himlen.
- Ja, jag hörde det. - Jag förstår.
Men jag har aldrig sett honom förut.
Han verkar inte helt färdig. Har han precis blivit en oni?
Va?
Jag har ett horn.
Tänk att komma från himlen istället för att ta porten. Imponerande.
- Hur tog du dig ut ur snöguden? - Va?
Ungdomarna såg dig falla ut ur snöguden efter att den försvann.
Minns du hur du tog dig ut?
Tja, när snöguden hade svalt mig
frös jag jättemycket.
Sen tyckte jag att jag hörde en röst, men jag vet inte säkert.
Snöguden.
De sa att den var en beskyddande gud som täckte Gömda byn med snö
för att dölja den för människoögon.
Men se hur det har gått med den saken. Snöguden angriper oss.
Utsökt.
Jag kan inte berätta mycket. Vi måste träffa Gozen först.
- Vad är det här? - Vad händer?
Den rör sig inte.
- Va? - Izuru!
Det är ett brott att lämna byn när undantagstillstånd råder.
Vi har bråttom. Släpp ut mig!
Jadå, men vi måste hålla dig i förvar till gryningen.
- Fortsätt utan mig. - Tsumugi också.
- Men... - Det är bättre än att vi båda åker fast.
Fort!
Hördu! Stanna där!
- Följ efter henne! - Javisst!
Var blev hon av?
Ursäkta.
Börjar du minnas nåt?
Inuti snöguden kändes det som att jag drömde.
Det fanns en mask där och jag hörde klockor slå.
- Det flög runt många snögudar. - Hiiragi.
En flicka tittade på snön, och sen hördes en kvinnoröst säga:
"Lämna mig inte ensam."
Hon sa också "Tsumugi".
Men det var kanske jag som ropade på Tsumugi.
Jag vet inte.
Vi blir kanske straffade.
På Oni-ön, längst in i Gömda byn, finns ett tempel.
Andemasken som vördas där kallar till sig snöguden.
Andemasken?
Ja, den åkallar guden som gömmer vår by för människorna.
Varför måste byn hållas gömd?
Du kanske förstår det lite bättre nu när du är en oni.
Oavsett tid eller plats har det alltid funnits personer
som bara kan leva om de trycker bort sina egna känslor.
Såna personer behöver en plats där de kan vara sig själva.
Därför måste jag skydda den här platsen till varje pris.
Intressant.
Om vi förstör masken ger sig snöguden alltså av.
Du är tillbaka.
Hiiragi.
- Så det är här du är. - Tsumugi.
Om man gör det kommer byn inte längre att vara gömd.
I den här takten finns det snart ingen kvar.
Vad är poängen med en by utan invånare?
Hiiragi.
Du har blivit en oni.
Ja.
Är du inte hungrig? Ska vi äta nåt?
Hövding Gozen, får vi lov att ta nåt ur skafferiet?
Gör som ni vill.
- Kom. - Okej.
Tsumugi. Du beger dig väl inte dit?
Toko.
- Håll ett öga på de där ungdomarna. - Uppfattat.
Hiiragi... Förlåt.
Jag sa hemska saker i parken.
Det gjorde jag också.
Jag tänkte bara på mig själv.
Ursäkta.
Varför i det här läget?
Det är inte alls likt dig.
Din dåre! Vad gör du?
Förlåt.
Vänta! Izuru!
Du ska väl inte till Oni-ön?
Va? Nej, det ska jag inte.
- Jag följer med dig. - Nej! Du skulle bara våga!
Jag vill vara med dig.
Men...
Det här är skafferiet. Det borde finnas nåt att äta här.
Se så, gå in nu.
Det här är helt otroligt. Bara titta på allt det här.
Va? Tsumugi?
Vad gör du?
Tsumugi!
Öppna dörren. Tsumugi!
Tsumugi!
Förlåt, men du får inte följa med.
- Du kan fortfarande ta dig hem. - Vad pratar du om?
- Så stanna här. - Men jag skulle kunna skydda dig...
- Hiiragi. - Betyder det här...?
Jag är glad att jag fick träffa dig.
Tsumugi.
Hjälp! Snälla, öppna dörren om ni hör mig!
Är det nån där?
Snälla, öppna dörren!
Vem är det där inne?
Jag heter Hiiragi. Förlåt, men kan du öppna dörren?
Hiiragi? Du lever.
Va? Är du Tsumugis pappa?
Vad gör du där inne?
Tsumugi låste in mig.
Vart skulle hon?
Hon...
- Jag berättar när jag kommer ut. - Jag hör nåt.
Tsumugi kom tillbaka hit för att rädda dig.
Om hon låste in dig, vill hon inte att du ska dras in ännu djupare.
Föreställ dig hur det känns för Tsumugi.
Jag vill respektera hennes känslor.
Men jag vill också respektera mina egna känslor.
Fram till nu har jag alltid gjort som alla andra har velat.
Jag började tänka att det inte var nåt fel i det.
Men efter att ha träffat Tsumugi och rest med henne,
har hon lärt mig vikten av att lita på mina egna känslor.
Jag vill hjälpa Tsumugi!
Inte för att nån annan sagt åt mig.
Jag är kanske inte till nån större nytta. Jag dör kanske.
Jag vill ändå vara med Tsumugi!
Släpp ut mig, är du snäll.
Följ med mig nu.
Va? Varför är...
- Ta på den här. Jag ska visa vägen. - Är det sant? Tack.
- Ta den här också. - Tack.
- Lycka till. - Dö inte!
Tack, allihop.
Förlåt för det plötsliga samtalet.
- Ingen fara. - Tack.
Jag blev själv lite nyfiken.
Izuru, du åker med mig!
- Hiiragi åker på den andra. - Okej.
Tack.
- Hittade du Tsumugi? - Ja, men hon stack utan mig.
- Det kan vara roligt att jaga nån också. - Va?
Nu kör vi.
Tsumugi.
Byn är genomfrusen.
Hiiragi.
Härifrån går vi till fots.
Vägen till templet borde gå här inne.
Va?
Så många.
Fortsätt.
- Izuru! - Fortsätt, Hiiragi!
Du kan nå Oni-ön via hålet vinden skapat där nere.
Men...
- Hitta Tsumugi! - Vi måste retirera.
Aoi!
- Vänd tillbaka och informera Gozen. - Jag är redan på väg!
Den här lukten...
Hålet tycks ha...
Är det här...
Det är Oni-ön.
Mamma.
En varm källa.
Är det templet?
Tsumugi.
Tsumugi!
I så fall tar de inte den norra vägen till templet.
Vi skickar säkerhetsteam till Andra bron.
Lyckas vi splittra snögudarna, kan vi sätta två personer på varje.
Uppfattat!
Skicka budbärarna från Norra porten till Andra bron.
Ska bli!
Vad sägs om "Tsumugi" om det blir en flicka?
Pappa?
Vilket gulligt namn.
- Jag kände en spark. - Gjorde du?
- Mamma. - Barnet gillar kanske namnet.
Är det där jag?
Tittut!
Mamma.
Är du här?
- Jag ska aldrig glömma dig. - Vi är så tacksamma.
Gör oss stolta.
Tsumugi.
Förlåt.
Jag måste skydda alla.
Tsumugi.
Snöguden har återvänt.
- God morgon. - God morgon.
Tack för att du skottar.
- Jag tog med lite mat. - Skynda dig.
Ta det försiktigt.
- Jag känner mig stärkt. - Alla ser så lyckliga ut.
Visst gjorde jag rätt val?
- Oni inne! Lycka inne! - Aj.
Som jag avundas dem.
Varför var det bara jag?
Jag har fått nog.
Mamma.
Jag har aldrig vetat nånting om dig. Och ändå var jag arg på dig.
Jag tänkte att du var hemsk för att det inte skulle vara mitt fel.
Då var jag inte anledningen till att du försvann.
Mamma.
Förlåt. Mamma?
Tsumugi? Är det du?
- Var är du? - Här.
Jag är här. Mamma!
- Tsumugi! - Mamma!
Förlåt mig, Tsumugi.
Du är viktigare för mig än allt annat. Så varför? Varför övergav jag dig?
Det gör inget. Nu går vi hem.
Pappa väntar också.
Jag har så mycket att berätta.
Jag vill presentera dig för en person.
Vad händer? Tsumugi!
Snön kommer att begrava allt!
Vad händer? Det blev becksvart.
Just det. Jag drogs med i en lavin.
Jag kan nästan inte röra på mig.
Den är varm...
Okej.
Hiiragis fotspår?
Nej, det ska jag inte.
Jag följer med dig.
Nej! Du skulle bara våga!
Ta mig till Hie-templet.
- Vad vill du nu? - Jag kan inte överge dig.
Jag ska jobba hårt. Snälla, låt oss stanna.
Jag nådde ända hit tack vare Hiiragis hjälp.
Hon är... Snälla, hjälp henne!
Tack för allt!
Vi ses igen nån gång!
Hej då!
Alla jag har mött och fått ett band till har gjort mig till den jag är.
Jag är glad att jag träffade dig, Hiiragi.
Jag måste ha fått ett band till Hiiragi också.
Hiiragi!
Jag vill göra allt jag kan för dig!
Hiiragi?
Hiiragi.
Hiiragi!
Jag kan betala för henne, om jag får.
- Är du i sällskap med henne? - Ja.
Tsumugi?
Tsumugi!
Tsumugi.
Tack och lov. Du lever.
Hiiragi? Varför är du...
När du stack ifrån mig tänkte jag på vad jag ville göra.
Det gav mig styrka att respektera mina egna känslor,
och alla gav mig sitt stöd.
- Dina egna känslor? - Alltså...
- Jag ville vara med dig. - Är det...
Vänta!
Vad nu?
Shion!
Izuru!
- Vad hände? Är du oskadd? - Tsumugi har inte kommit tillbaka.
Så du träffade henne?
Titta där.
Va?
Tsumugi?
Mamma!
Tsumugi!
- Välkommen hem, mamma. - Det är skönt att vara hemma igen.
- Så stor du har blivit. - Ja.
Förlåt att jag fick dig att känna dig ensam.
Jag intalade mig själv att jag var ensam, men...
Jag hade pappa hos mig,
och sen träffade jag Hiiragi.
Så det gör inget. Jag var aldrig ensam.
Det var du inte. Det gläder mig.
- Nu går vi hem. - Ja.
Du också, Hiiragi.
Jag måste ge mig av.
Jaha.
Jag antar det.
Hiiragi!
Tack!
Hiiragi!
Var försiktig på vägen hem!
Hiiragi!
Hälsa din syster från mig!
Hiiragi!
- Skynda dig! - Det gör jag!
Gömda byn kommer också att behöva förändras.
Hiiragi!
Var har du varit? Hur är det med dig? Jag har varit sjuk av oro.
- De där två... - Pappa. Förlåt att jag oroade dig.
Jag har mycket jag vill säga.
Nu åker vi hem.
Tag plats!
Vänta! Jag ska av här!
Tsumugi?
Tsumugi!
Hiiragi! Där är du, ju.
Va?
- Du har aldrig hälsat på! - Va?
Jag har provat ingången många gånger, men jag hamnade jämt nån annanstans.
Visst, ja. Jag antar att bara oni kommer in.
Är det sant?
Så... Gick ditt samtal med din pappa bra?
Ja, det behövs nog lite mer tid, men allt är bättre nu.
Här. Tack.
Så klart.
Hiiragi, jag har också...
Jag kom för att berätta hur jag känner.
Va?
- Vänta lite! Jag måste få börja. - Tror inte det.
Det är min tur nu, visst?
Undertexter: Jessika Johansson