Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Přišel jsem do Comaly, protože tu prý žil můj otec.
Nějaký Pedro Páramo.
Řekla mi to matka.
A já jí slíbil, že se sem vydám.
Byla na smrtelné posteli a já bych jí slíbil cokoli.
Než umřela, řekla:
„O nic se ho nepros.
Požaduj, co nám patří.
Postarej se, aby zaplatil za to,
jak nás zanedbával.“
Neplánoval jsem svůj slib dodržet.
Dokud jsem nezačal snít.
Dokud jsem nepopustil uzdu fantazii.
Když představa toho muže, manžela mé matky,
začala nabírat obrysy.
Můžu se zeptat, proč jdete do Comaly?
Chci navštívit otce.
Uspořádá vám oslavu na přivítanou.
Návštěva ho potěší.
A…
jakej táta je?
Nic o něm nevím.
Jen to, že se jmenuje Pedro Páramo.
Nepovídejte.
Vy ho znáte?
Co je zač?
Ztělesněná zášť.
- Je tu horko. - Jo.
To ještě nic není.
Počkejte si do Comaly. To teprve budete koukat.
Povídá se,
že když místní umřou,
ještě se z pekla vrátí pro peřinu.
Taky jsem syn Pedra Párama.
Určitě je to Comala?
Určitě, pane.
Proč vypadá tak neutěšeně?
Těžký časy, pane.
Vypadá opuštěně.
Nejen vypadá.
Taky je.
Nikdo tu nežije.
A co Pedro Páramo?
Ten už je spoustu let v hrobě.
Kde bych se mohl ubytovat?
Zkuste zajít za doňou Eduviges, jestli ještě žije.
Řekněte, že vás posílám.
Jak se jmenujete?
Abundio…
Prohlížím si to tu očima své matky.
Řekla mi:
„Najdeš moje město
postavené na pláni.
Plné stromů a listí.
Tam mě uslyšíš líp.
Budu ti blíž.“
Chtěl bych jí říct:
„Asi ses zmýlila.
Poslalas mě do opuštěného města
hledat někoho, kdo neexistuje.“
Promiňte.
Nevíte, kde bydlí doňa Eduviges?
Tamhle.
V tom růžovém domě s klenbami.
Jsem Eduviges Dyadová.
Pojďte dál.
Tudy.
Co to je?
Jen cetky.
Dům je jich plný.
Ti, co odešli, si tu rozhodli uložit věci
a nikdo se pro ně nevrátil.
Takže vy jste její syn?
Čí syn?
Dolority.
Ano, ale jak to víte?
Řekla mi, že přijdete.
Že dorazíte dnes.
Kdo? Moje matka?
Ano.
Ona.
Tohle bude váš pokoj.
Udržuju ho v čistotě, kdyby někdo přišel.
Není si kam lehnout.
S tím si nelamte hlavu.
Únava je dobrá matrace.
Není snadné všechno na poslední chvíli nachystat.
A vaše matka mi dala vědět až teď.
Matka je mrtvá.
Proto její hlas zněl tak slabě.
Už to chápu.
Jak je to dlouho, co zemřela?
Už sedm dní.
Musela si připadat osamocená.
Slíbily jsme si, že zemřeme spolu.
Abychom se cestou navzájem podpořily.
Vyrazila napřed, co?
Neboj, brzo ji doženu.
Znám všemožný zkratky.
Stačí umřít, kdy si člověk zamane,
a nečekat, až rozhodne Pán.
Napřed pojď něco zakousnout.
- Aspoň něco malého. - Dobře.
Později.
Co v tý kadibudce děláš tak dlouho?
Nic, mami.
Když tam budeš vysedávat, připlazí se had a uštkne tě.
Ještě povol, Susano.
- Ne! - To ne.
Díky tobě to tu mám ráda,
ale kvůli ostatním to tu nenávidím.
I když jsem se tu narodila.
Budu tě navštěvovat.
Nevrátíš se.
Už nikdy.
Říkala jsem, ať vylezeš.
Už jdu, mami.
Už jdu.
Podle otce na tebe není spoleh.
Roste z tebe budižkničemu.
Nemáš pracovat?
Ne. Rogelio mi neplatí.
Nepracuješ tam, aby sis vydělal, ale aby ses něco naučil.
Prozatím se s tím smiř.
Ať se s tím smíří někdo jinej.
Já nejsem smířlivej typ.
Jsi zvláštní mladík.
Cítím, že se ti v životě nebude dařit, Pedro Páramo.
Myslel jsem, že je ta ženská blázen.
Později už jsem nevěřil ničemu.
Jako bych byl v cizím světě.
A nechal se jím strhnout.
Je to tak.
Málem jsem se stala tvou matkou.
Nikdy se nezmínila?
Ne.
Říkala mi jen hezký věci.
Poslal mě k vám vozka, co mě sem dovedl.
Jmenoval se Abundio.
Starej dobrej Abundio.
Dostával odměnu za každýho pocestnýho, kterýho mi poslal.
Dokud neohluchl.
Tenhle muž slyšel dobře.
Zpátky k tvé matce.
Když si měla vzít Pedra Párama,
řekli jí, že tu noc nemůže ulehnout s mužem.
Měsíc byl v novu.
Tak mě požádala, abych ji zastoupila.
Spala jste s Pedrem Páramem?
Vlezla jsem s ním do postele ráda.
Ale přes den se unavil hýřením
a celou noc prochrápal.
O rok později ses narodil ty.
Jen ne mně.
Ale bylo to o chlup.
Máma ti to nejspíš neřekla… protože se styděla.
Mám tu její portrét.
Tvá matka Pedra Párama nesnášela.
Jen si stěžoval a ostatní komandoval.
I když na to byla zvyklá…
její pokorné oči vychladly.
Tehdy začala naříkat.
Až ji Pedro Páramo jednou konečně poslal za její sestrou.
Žili jsme s ní v Colimě.
Po nějaké době jsem se na ni Pedra Párama zeptala.
Zajímalo mě, jestli vyžijete.
Řekl: „Ať se o ně postará Bůh.“
„Ať se o ně postará Bůh.“
Kdy už spočineš?
Vstávej.
Proč brečíš, mami?
Tvůj otec umřel.
Zabili ho.
A kdo zabil tebe, matko?
Kdy už spočineš?
Co se děje, doňo Eduviges?
To je kůň Miguela Párama.
Cválá po cestě do Půlměsíce.
V Půlměsíci někdo žije?
Ne, nikdo tam nežije.
Nechápu to.
- Žádnýho koně neslyším. - Ne?
Ne.
Tak to musí být můj šestý smysl.
Dar od Boha.
Nebo možná prokletí.
Kdo byl Miguel Páramo?
Syn Pedra Párama.
Další syn?
Jediný, ke kterému se hlásil.
Občas přespával u mě doma.
Než potkal dívku z Contly.
V noci si s ní chodíval povídat
a vracíval se až k ránu.
Ale té noci se nevrátil.
Kůň běžel dál a já uslyšela zaťukání na okno.
Možná to byl jen výplod fantazie.
Co se stalo?
Pustila tě k vodě?
Ne, tak to není.
Jen jsem nemohl najít město.
Co to říkáš, Migueli?
Byla tam hustá mlha.
Nebo kouř.
Nebo kdo ví co. Vím jen… že Contla neexistuje.
Přišel jsem ti to říct, protože vím, že mě pochopíš.
Kdybych to řekl někomu v Comale, měli by mě za blázna.
Jako vždycky.
Ne.
Nejsi blázen, Migueli.
Musíš být mrtvý.
Pamatuješ, jak lidi říkávali, že tě ten kůň jednou zabije?
Jen jsem přeskočil tu otcovu kamennou zídku,
abych ji nemusel celou objíždět.
A pak mě obklopil kouř.
Běž.
Odpočívej v pokoji, chlapče.
Děkuju, že ses se mnou přišel rozloučit.
Amen!
Vzdáváme ti díky.
Otče, chceme, abyste mu požehnal.
Ne. To neudělám.
Byl to zlý člověk a nevstoupí do království nebeského.
Bůh by se urazil, kdybych se za něj přimluvil.
Víš, kdo měl dnes pohřeb?
Ano, strýčku.
Jsi si jistá, že to byl on?
Ne tak úplně.
Obličej jsem neviděla. Chytil mě v noci a byla tma.
Jak jsi teda poznala, že to byl Miguel Páramo?
Řekl mi to.
Prozradil mi své jméno. Říkal, ať se nebojím.
Ale… věděla jsi, že má na svědomí smrt tvého otce, ne?
Ano, strýčku.
Takže… co jsi udělala, aby toho nechal?
Nic.
Řekl, že se mi přišel omluvit.
Vzpomněla jsem si, co jste mě učil.
Že bychom neměli nikoho nenávidět.
Pak mě zalehnul.
Začal mi dělat hrozné věci.
Bála jsem se, že mě zabije.
Teď se musí propadat do hlubin pekla.
Prosila jsem o to všechny svaté.
Tím bych si nebyl tak jistý.
Kdo ví, kolik lidí se za něj teď modlí.
Navíc jsem mu dal rozhřešení.
Co to říkáte?
Děkujme Bohu, že ho sprovodil z tohoto světa,
kde napáchal tolik zla.
Nezáleží na tom, jestli ho Bůh vzal do své náruče.
Promiňte, otče Renterío.
Co pro tebe můžu udělat?
Moje sestra zemřela.
Jak se to stalo?
Sáhla si na život.
Co mám dělat, Marío?
Jdu vás požádat, abyste ji zachránil.
Ale ona spáchala sebevraždu.
Jednala proti vůli Boží.
V poslední hodině zklamala.
Cestou ke spáse nastřádala tolik dobrých skutků,
aby je najednou všechny zahodila.
Nezahodila je.
Udusila se vlastní krví.
V obrovských mukách.
A bolest…
Nemůžu si vzpomenout co, ale jednou jste nám o ní něco říkal.
Možná kdybychom odříkali pár gregoriánských mší…
Ale museli bychom požádat o pomoc, poslat pro kněze.
To stojí peníze.
Ty já nemám.
To dobře víte, otče.
Nechme tedy věci, jak jsou.
A vložme důvěru v Boha.
Ano, otče.
Zdrávas Maria,
zachraň její duši
z očistce.
S tvým odpuštěním
plamen svíčky
dopřává věčný odpočinek.
Slyšel jsi někdy sténat mrtvé?
Ne.
To je dobře, chlapče.
Doňo Eduviges.
Doňo Eduviges!
Vy se nevrátíte?
Chci jít domů!
Pusťte mě!
Done Fulgore!
Ne!
Doňo Eduviges, jste to vy?
Nejsem Eduviges.
Jmenuju se Damiana.
Dozvěděla jsem se, že jsi tu, a jdu za tebou.
Damiana Cisnerosová?
Žila jste v Půlměsíci?
Žiju tam teď. Proto mi trvalo se sem dostat.
Máma mi vyprávěla o Damianě, co se o mě starala.
Znám tě, co jsi otevřel oči, Juane Preciado.
Půjdu s vámi. Nevím, co se tu děje.
Dějou se tu divné věci.
Poslyšte,
před chvílí jsem v té místnosti
slyšel někoho naříkat.
Jako by umíral.
Možná tu uvízla ozvěna.
V tom pokoji kdysi dávno pověsili Toribia Aldreteho.
Pak zamkli dveře, dokud jeho tělo neseschlo.
Nevím, jak ses tam dostal.
K těm dveřím nemá nikdo klíč.
Nikdo nemůže říct, že nejste chlap, done Fulgore.
Vím, že dokážete cokoli.
Ne kvůli tomu, že máte moc. Zvládnete to sám.
Ale s tímhle papírem si akorát tak vytřeme zadek.
K ničemu jinému není.
A když už vím, o co jde, musím se smát.
Dle všeho „Toribio Aldrete
nerespektoval hranice svých pozemků
a postavil zídky
na území Půlměsíce,
majetku dona Pedra Párama“.
Vám to nepřijde úsměvné, done Fulgore?
Prý „užívání“.
„Obvinění z nezákonného užívání.“
Váš šéf by se měl za svou omezenost stydět.
Poslyš, Viges…
Můžu nahoru do pokoje?
Pro vás cokoli, done Fulgore.
Zůstanou přes noc i vaši muži?
Ne.
Jen jeden.
Nelam si s náma hlavu a běž spát.
Jen nám tu nech klíč.
Posaď se, Fulgore. Tady si popovídáme v klidu.
Neposadíš se?
Radši postojím, Pedro.
Jak je libo. Ale pro tebe jsem don Pedro.
- Jak to jde? - Co?
Vždyť víš. V Půlměsíci.
Špatně.
Nic tam nezbylo.
Prodali jsme poslední dobytek.
Podívejte, nebudu zacházet do detailů, protože to tam stejně neznáte.
Aspoň jsem vás tam nikdy neviděl. K dnešnímu dni dlužíme…
Komu dlužíme?
- Je mi jedno kolik. Hlavní je komu. - Největší dluh máme u Preciadových.
A pak u Fregosových a Guzmánových.
Problém je, že už nemáme z čeho splácet.
Jak to?
Protože vaše rodina všechno prošustrovala.
Půjčovali si, aniž by cokoli vrátili.
Já vaši nebožku matku varoval.
„Jen tak dál, a všechno prošustrujete.“
A taky se to stalo.
I když někdo by mohl mít zájem o odkup pozemků. Dobře by zaplatil.
- Mluvíš o sobě? - Tomu snad nevěříte.
Já už bych uvěřil čemukoli, Fulgore.
Dobrá.
Zítra to začneme dávat do pořádku.
Počínaje Preciadovými.
- Těm dlužíme nejvíc, říkáš? - Ano.
Jedna z nich se prý přestěhovala do města. Do Colimy.
Takže Lola, teda doňa Dolores, se stala jediným vlastníkem ranče Enmedio.
To jí budeme muset zaplatit.
Zítra požádáš Lolu o ruku.
Proč by mě chtěla? Jsem starej chlap.
Ne. Požádáš ji za mě.
Koneckonců, má jisté kouzlo.
Řekni jí, že ji miluju. Hned zítra.
Dobře.
A řekni otci Renteríovi, ať to zařídí.
- Kolik nám zbývá peněz? - Ani ťuk.
Tak mu slib, že zaplatíme, až budeme mít.
Nechceš si sednout?
Sednu si, done Pedro.
Musím říct, že je radost s váma pracovat.
Řekni Lole, že ji miluju.
- To je důležité. - Ano.
Je to pravda, Sedano. Miluju ji.
To ty její oči, víš?
Její oči, jasně.
Odpusťte, že se červenám, done Fulgore.
Ale nikdy mě nenapadlo, že by si mě don Pedro všiml.
Nemůže spát, jak na vás pořád myslí.
Může si vybírat.
V Comale je tolik hezkých dívek.
Co řeknou, až to zjistí?
Je to velmi zdrženlivý muž.
Nebožtík don Lucas Páramo mu řekl, že ho nejste hodná.
Tak z poslušnosti mlčel.
Ale jelikož jeho rodiče už nežijí,
nestojí mu teď nic v cestě.
Co naplánovat svatbu na pozítří?
Co vy na to?
Takhle narychlo?
Pane.
Nemám nic nachystáno.
Budu muset objednat výbavu, napsat své sestře…
Ne.
Budu připravená nejdříve 8. dubna.
Ať mi dá pár dní.
Rád by si vás vzal hned.
S výbavou si nelamte hlavu. To zařídíme.
Nebožka matka dona Pedra by si přála, abyste si oblékla její šaty.
Je to rodinná tradice.
Ale je tu taky problém s datem.
Ženské záležitosti, chápete?
Stydím se to říct, done Fulgore.
Mám své dny.
- Strašně se stydím. - No a co?
Na tom přece manželství nestojí.
Jen na lásce.
Done Fulgore, vy to nechápete.
Ale ano. Svatba bude pozítří.
Nezapomeňte říct soudci, že majetek bude ve společném vlastnictví.
Společném.
- Ano, done Fulgore. - Omluvte mě.
Ohřej vodu, Damiano.
Jistě, slečno.
Urychlím to. Na dnešek.
I tak to bude trvat tři dny jako obvykle.
Děkuju, drahý Bože, že jsi mi seslal dona Pedra.
I když mě časem začne nenávidět.
Done Fulgore, je Půlměsíc na prodej?
Máme si hledat práci jinde?
Ty nevíš, co je to práce. Ale naučíš se to. Neboj.
Takže tu zůstanete, done Fulgore?
- Neříkal jste, že Pedro je budižkničemu? - To říkával můj šéf, pan Lucas.
Že se prý o něj ve stáří nepostará.
„Mladej je budižkničemu.“
Odteď mu budete říkat „don Pedro“.
Ptal jsem se jí a souhlasila.
Kněz chce 60 pesos, aby přeskočil svatební ohlášky.
Slíbil jsem, že zaplatíme včas.
Tys nepožádal Dolores o zálohu?
Ne, šéfe.
Přiznám se, že jsem se neodvážil.
Fulgore, jsi jak malej.
Nechtěl jsem jí kazit to nadšení.
Příští týden se zastav za Aldretem.
Ať posune tu zídku. Je na pozemku Půlměsíce.
Má pozemky zaměřené správně. Vím to.
Řekni mu, že udělal chybu. Že špatně počítal.
Klidně ty zídky zbourej.
A co zákony?
Jaké zákony, Fulgore?
Odteď určujeme zákony my.
Podej na Aldreteho stížnost.
Obviň ho z „nezákonného užívání“, nebo co tě napadne.
Řekni mu, že Lucas Páramo je mrtvý. Musí se domluvit se mnou.
- Jasně, šéfe. Omluvte mě. - Jdi na to.
„Nezákonné užívání…“
O vás nikdo nemůže říct křivého slova, done Fulgore.
Ale ten váš zpropadenej šéf mi pije krev.
Co se mnou děláte?
Odvedeme vás do postele.
Ještě nenastal den, kdy by mi tequila podlomila nohy.
Prosím, Toribio.
„Nezákonné užívání.“
Done Fulgore, nerad bych vás urazil, ale radši spím doma.
Aby se o mě žena nebála.
Nechci vás obtěžovat.
Ale kdeže, done Toribio.
- No tak. - Jdeme.
Co se mnou uděláte?
Pusťte mě! Chci jít domů!
Nechte mě rozloučit se s ženou!
Pusťte mě!
Smilujte se, done Fulgore!
Done Fulgore!
Ne!
Done Rubéne, těší mě, že jste dorazil.
Díky, done Pedro.
- Děkuju. - Omluvte mě.
- Jak se máte, hoši? Dobře? - Skvěle.
Omluvte mě.
Pánové.
Na vás, done Pedro.
Chceme vám s klukama pogratulovat.
Díky, Fulgore.
Pánové.
- Postaral ses o toho Toribia Aldreteho? - Je to vyřešené, šéfe.
Ještě nám teda zbývá vyřídit Fregosovy a jednu záležitost.
Jakou záležitost?
Najít muže, co mi zabil otce.
Teď to nech být. Čekají mě líbánky.
Odcházíme, hoši.
- Omluvte nás, šéfe. - Jasně.
Gratuluju, done Pedro.
- Pane advokáte. - Gratuluju.
Můžu to odnést, otče?
Chutnalo vám, otče?
Doroteo.
Tady.
Kéž ti to Bůh oplatí, Damiano.
Až dojíš, vyjdi zadním vchodem.
Omluvte mě.
Copak je?
Hned jsem zpátky. Co se děje?
- Cože? - Je opilý. Ničeho si nevšimne.
Jak to myslíš, Lolo?
Myslíš, že si toho nevšimne?
Jsem starší než ty a bledší.
Potmě to nepozná.
Ne, to nemůžu.
Dolores, musíš jít sama.
Pořád mám své dny.
Udělej to pro mě. Vynahradím ti to.
Zaskoč za mě.
- Od toho kamarádky jsou. - Ne.
Tohle město je plné ozvěn.
Kolikrát jsem v noci slyšela hlahol oslavy.
Slyšela jsem ho až v Půlměsíci.
Chtěla jsem se podívat, co je to za povyk,
a čekal mě stejný pohled, jako se teď naskýtá tobě.
Stejně prázdné ulice.
Už se nebojím.
Myslím, že jednoho dne ty ozvěny utichnou.
Jestli jsou to ozvěny, musel jim předcházet něčí hlas.
Uslyšíš je.
Jako by vycházely z nějaké praskliny nebo zpod kamenů.
Tohle byl dům Páramových.
Co jejich prarodiče přišli do Comaly.
I když don Pedro prožil většinu života v Půlměsíci.
A já s ním.
Měla jsem na starost veškeré služebnictvo, protože jsem si uměla sjednat respekt.
Já jediná jsem si ho nepustila do postele.
Jdete do Půlměsíce?
Budeš tam mít kde složit hlavu.
Neumíš si představit, jaká procesí duší se tu promenádují.
Jsou to duše těch, kdo zemřeli bez odpuštění
a stále truchlí.
Hlavně těch, které Pedro Páramo zabil
po vraždě svého otce.
- To jich bylo tolik? - Ano.
Vám taky matka řekla, že přijdu?
Ne.
Co se vlastně tvé matce stalo?
Zemřela.
Měla byste to vědět.
Jak bych mohla?
Už roky nic nevím.
Tak jak jste mě našla?
Jste živá, Damiano?
Damiano?
Damiano Cisnerosová!
Damiano!
Tumáš, Damiano.
Proč vzdycháš, Dolorito?
Kéž bych byla kondor, abych mohla zaletět za sestrou.
Jasně, doňo Dolorito.
Pojedeš za ní teď hned.
Vyrazíme zpátky.
Sbal jí kufry.
Žádný problém.
Moje matka celý život toužila po Comale.
Chtěla se vrátit.
Na místo, kde byste chtěli žít navěky.
Není to Filoteo Aréchiga?
Je to on. Dělej, že ho nevidíš.
- Myslíš, že nás sleduje? - Doufám, že ne.
Povídá se, že to on shání holky pro dona Pedra.
- Vážně? - Pojď sem.
Prosím vás.
Dovolíte?
Jen jsem šel kolem.
Don Pedro mě neměl v úmyslu zabít.
Jen chtěl vědět, jestli jsem byl na svatbě, kde zabili jeho otce.
Likviduje všechny hosty.
Ale mě chtěl jen postrašit.
Nebe je rozlehlé.
Co tu děláte?
Vy nejste mrtví?
Je namol.
Jen se bojí.
Pojďte dál.
Je vám špatně?
Chci se vrátit, odkud jsem přišel.
Měl byste počkat do zítra.
Není odsud lehké se dostat.
Mohl byste se ztratit.
Zítra vás doprovodím.
Co je asi zač?
Jak se sem dostal?
Nejspíš zabloudil.
Nechceš už zavřít oči
a nechat mě spát?
Podívej na něj.
Jak se svíjí.
Jako odsouzenec.
Musí mít na svědomí spoustu životů.
Odvar z pomerančových květů. Na zmírnění strachu.
O mě se nebojte.
Jak se odsud dostanu?
Kam chcete jít?
Kamkoli.
Je tu spousta cest.
Kam šel váš muž?
To není můj muž. Je to můj bratr.
Odmítá tomu věřit.
Myslíte, že ze mě jde strach?
Pojďte blíž.
Podívejte se na mě.
Co mám vidět?
Nevidíte na mně hřích?
Nevidíte ty stopy? Jako vyrážka.
A to je jen navenek.
Uvnitř jsem plná bahna.
Jestli dovolíte…
rád bych se prospal.
Už se nevrátí.
Co to říkáte?
Viděla jsem mu to na očích.
Čekal, až někdo přijde, aby mohl odejít.
Teď se o mě budeš starat ty.
Copak?
Nechceš se o mě starat?
Lehni si vedle mě.
Líbí se mi tady.
V posteli ti bude líp.
Na zemi tě zaživa sežerou klíšťata.
Pedro Páramo nikoho neušetřil.
To je neodpustitelné.
A co ta znásilnění?
Taky jsme se ho báli.
Musíme počkat, až umře.
Nic si odsud neodneseš.
Modli se za nás, Juane Preciado.
Modli se za mě, Juane Preciado.
Juane Preciado!
Mám ti uvěřit, že ses udusil, Juane Preciado?
Našla jsem tě ztuhlého.
Jako když člověk zemře strachy.
Je to pravda, Doroteo.
Zabil mě ten ševel.
Potom se dostavil strach.
A s ním moje duše zkameněla.
Slyšíš?
Venku prší.
Neslyšíš bubnování deště?
Jako by nám někdo chodil nad hlavou.
Zkus přijít na lepší myšlenky.
Budeme tu pohřbení dlouhou dobu.
Pršte, mraky, pršte.
Vypršte se do poslední kapky.
Odkud v tuhle hodinu jedeš?
Od dojení.
Který slečny?
Hádej.
Musela to být pajdavá Dorotea.
- Ta jediná ráda děcka. - Jsi pitomec, Fulgore.
Margarito.
Kde jsi byl, Migueli?
Obrážel jsem budoucí matky.
Hele.
Znáš Doroteu? Říkají jí Pajda.
Jestli ji chceš vidět, je venku.
Vstává brzy a chodí sem na snídani.
Je to chudá ženská, co žije z almužen.
Dědek zatracenej.
Doroteo!
Pojď sem. Mám pro tebe návrh.
Tak dávej ty vejce.
Odteď budeš té ženě servírovat to samé co mě.
I kdyby ti měly ruce upadnout.
Fulgore!
- Promiňte, šéfe. - Jak to jde?
Vyhnali jsme dobytek z ranče Enmedio až k Fregosovým.
A odtud jsme ho nahnali do kopců Vilmayo.
Dobře.
Tak v čem je problém?
Ráno tu byl člověk, co obviňuje vašeho syna Miguela z vraždy.
Tvrď, že jsem to byl já.
Ať udělá cokoli, sval vinu na mě.
Miguel vás bude stát spoustu starostí, šéfe.
Vyžívá se v malérech.
Nech ho žít. Je to jen kluk.
Kolik mu je?
Musí mu být tak 17. Ne, Fulgore?
Asi.
Ale je násilnický a zbrklý.
Občas mi přijde, jako by závodil s časem.
Takový závod nemůže vyhrát. Uvidíte.
Je ještě dítě, Fulgore.
Jak myslíte, šéfe.
Ale ta žena, co tvrdila, že jí váš syn zabil manžela,
nebyla k utěšení.
Kdo to byl?
Vůbec je neznám.
Neboj se, Fulgore. Jsou to bezvýznamné vši.
Buď v klidu. Nebudeme to řešit.
Dobře.
Omluvte mě, šéfe.
Máma mi vyprávěla o zelených pláních a oblacích.
A přesto se sem nedokázala vrátit umřít.
Musela mě poslat místo sebe.
Je to zvláštní, Doroteo.
Jak jsem nikdy neviděl nebe.
Já o nebe ztratila zájem,
když mě otec Rentería ujistil, že nikdy nepoznám slávu Boží.
Pro své hříchy.
Ale to mi neměl říkat.
Když ti zabouchnou dveře do ráje před nosem
a jediné otevřené zůstanou ty do pekla, bylo by lepší se vůbec nenarodit.
Doňa Susana a její otec prý odjeli z Mascoty.
Kam zmizeli?
Prohledal jsem celé pohoří.
Někdo je viděl jet tam, další na druhou stranu.
Nemůžu je dohledat.
Musíš je za každou cenu najít. Přece se po nich neslehla zem.
Samozřejmě.
Takhle ne. Hlavou napřed.
Co mu udělali?
Nikdo nic neudělal.
- Došel si pro smrt sám. - Zabil ho jeho kůň, done Pedro.
Začínám platit za své skutky.
Je lepší začít dřív, ať to brzy skončí.
Až budeš moct, utrať toho koně, ať netrpí.
Ano, done Pedro.
Done Pedro, otec Rentería by vás rád viděl.
Teď?
Pošli ho dál.
Pojďte dál, otče.
Omlouvám se, že ruším.
Done Pedro, řekli mi, že jeho matka zemřela při porodu a že je váš.
Tady ho máte.
Nenecháte si ho, otče? Udělejte z něj kněze.
O takovou zodpovědnost s jeho krví nestojím.
Vám se nezdá moje krev, otče?
Nezdá, done Pedro.
Dokážu vám, že se mýlíte.
Nechte ho tady. Moji lidé se o něj postarají.
To jsem si říkal.
Aspoň u vás nebude trpět hlady.
Damiano!
Postarej se o to.
Je to můj syn.
Tak na nebožku jeho matku a na vás.
Na něj ne?
Na něj taky. Proč ne?
Prosím.
Bůh mu dopřej věčného odpočinku.
Nechť na něj září věčné světlo.
Měj slitování se svým služebníkem.
- Smiluj se nad jeho duší. - Amen.
Vím, že jste ho nenáviděl, otče.
A oprávněně.
Kvůli vraždě vašeho bratra.
Tomu, co se stalo vaší neteři.
Ale teď to pusťte z hlavy.
Zkuste pro něj najít odpuštění, jako mu odpustil náš Pán.
Přijměte tento dar pro váš kostel.
Ty sám víš, jestli je tohle ta daň.
Já bych ho stejně zatratil, Pane.
- Ó nejčistší Panno. - Bez hříchu počatá.
Svěř mi své hříchy, dítě.
Včera večer jsem ulehla s Pedrem Páramem.
- Co ještě? - Čekám s Pedrem Páramem dítě.
Dala jsem svou dceru Pedrovi Páramovi.
Ať zlo, které jsi spáchala, slouží jako…
…slouží jako…
Milosrdný Otče.
Ó nejčistší Panno.
Bez hříchu počatá.
Takže teď piješ?
Když už mu teď nemůžu ublížit…
můžu říct,
že to já jsem nebožtíkovi Miguelitovi Páramovi
vodila všechny ty holky.
Vodila jsi je za ním?
Někdy ano.
Jindy jsem to jen domlouvala.
Nebo jsem mu řekla, kdy budou samy, aby je mohl překvapit.
Otče…
Otče, vy mi nedáte rozhřešení?
Co s tebou mám dělat, Doroteo?
Sama si buď soudcem. Zkus si odpustit.
Nemůžu, otče.
Ale vy ano.
Kolikrát jsi mě přišla prosit, abych tě poslal do nebe, až umřeš?
Chtěla jsi vědět, jestli bys tam nahoře našla syna, že ano?
No…
ty už do nebe nemůžeš.
Ale ať ti Bůh odpustí.
Její oči už nemrkají.
Její srdce už nebije.
To jsi říkala ty, Doroteo?
Pořád tě straší?
Tady už není nic než smrt.
Slyšel jsem někoho mluvit.
Ženský hlas.
- Myslel jsem, že jsi to ty. - To musela být ta, co si povídá pro sebe.
Ta v té majestátní hrobce.
Doňa Susanita.
Je pohřbená tady vedle nás.
Když ke starým tělům pronikne vlhkost, začnou se vrtět.
A probudí se.
A to je kdo?
Poslední žena Pedra Párama.
Prý přišla o rozum.
Co říká?
Jen sténá.
Možná s ním trpěla.
Tomu nevěř.
Miloval ji.
Miloval ji víc než kteroukoli jinou.
Ne. Prohrála jsi.
Teď si vzpomínám, že jí matka zemřela na souchotiny.
Tehdy spolu se svým otcem zmizela.
Když ji o mnoho let později přivedli k Pedrovi Páramovi,
už trpěla.
Miloval ji tak moc,
že strávil zbývající roky svého života zabořený v křesle
s pohledem upřeným na cestu, kudy ji odvezli na hřbitov.
Nebude to trvat dlouho.
Už ne.
Promiňte.
Tady jsou ta čísla, jak jste žádal.
Bože můj.
Víte, kdo se vrátil?
Bartolomé San Juan.
Jak to?
To by mě taky zajímalo.
Šel přímo do vašeho starého domu,
jako byste mu ho pronajal.
Aspoň se tak choval.
Zítra to prověřím, done Pedro.
Přijeli oba?
Ano.
On i jeho žena.
Jak jste to věděl?
A není to dcera?
Vzhledem k tomu, jak se k ní chová, to vypadá na manželku.
To je Susana.
Určitě, Fulgore.
Našli jsme je v opuštěných dolech Andromeda.
Asi je sem přivedly zvěsti, že se lidi chystají bouřit.
Může být.
Prý to začíná být vážné.
Asi ji chtěl vzít někam mezi lidi.
Jdi spát, Fulgore.
Jestli dovolíte, šéfe.
V tomhle městě vládne pachuť neštěstí.
Žádná spása nás tu nečeká.
Cítím to.
Bylo mi jasné, že nebude zadarmo nic, co nám dává.
Víš, co po mně Pedro Páramo chce?
Řekl, že žádá jediné.
Tebe.
Že jsem nic lepšího nestvořil.
Prý jste si spolu jako děti hrávali.
Plavali jste spolu v řece.
Vědět o tom, umlátil bych tě k smrti.
O tom nepochybuju.
Takže se s ním chceš vyspat?
- Ano, Bartolomé. - Neříkej mi Bartolomé.
Jsem tvůj otec.
Řekl jsem mu, že jsi vdova.
Že v srdci pořád nosíš manžela.
Nebo se tak aspoň chováš.
Snažil jsem se ho odradit.
Ale když na něj mluvím, mračí se.
Je to sám ďábel.
To je Pedro Páramo.
A co jsem já?
Moje dcera.
Moje.
Dcera Bartolomého San Juana.
Co jsme provedli?
Proč naše duše shnily?
To není pravda.
- To není pravda. - Co není pravda?
Zbláznila ses?
Ano, Bartolomé.
Tys to nevěděl?
Fulgore, věděl jsi, že je to ta nejkrásnější žena pod sluncem?
Myslel jsem, že jsem ji navždy ztratil.
A nemíním o ni zase přijít.
- Rozumíš, Fulgore? - Ano.
Vzkaž jejímu otci, že dostane, co potřebuje,
aby mohl dál dolovat.
Tam bude snazší nechat ho zmizet, nemyslíš?
Může být.
Jinak to nejde.
Je třeba, aby osiřela.
Musíme pomáhat potřebným.
A co když to zjistí, šéfe?
Kdo jí to řekne?
Mezi náma dvěma, kdo by jí to řekl?
Určitě nikdo.
Neříkej „určitě“.
Uvidíš, že to dobře dopadne.
Pošli ho tam pracovat, ale ať ho nenapadne vzít dceru s sebou.
Ta zůstane tady.
Vzkaž mu to.
Jak jsem říkal, líbí se mi, jak řešíte problémy.
Vrací se vám mladistvý elán.
Jedeme, hoši.
Hoši.
Vítejte, paní.
Pojďte dál.
Tudy.
Susano.
Jsem Pedro Páramo.
Pedro.
Slečno, půjdu s vámi.
To jsi ty, Bartolomé?
Co jsme provedli?
Děje se něco, Damiano?
- Proč jsi vykřikla? - Ne.
Nevykřikla jsem.
Muselo se vám něco zdát.
Říkala jsem, že nemám sny.
Nikdy.
Navíc jsem strašně nevyspalá.
Včera jsi nevyhodila kocoura a nenechal mě vyspat.
Kocour mi spal celou noc u nohou.
Byl promočený, tak jsem ho z lítosti pustila do postele.
Říkám ti, celou noc mi tu dělal cirkus.
Je mazlivý, ale přes noc ho tu nechci.
Je mi vás líto, Susano.
Váš otec zemřel.
Předminulou noc.
Dnes nám přišli říct, že mu nebylo pomoci.
Už ho pohřbili.
Takovou dálku by ho nemohli převézt.
Zůstala jste úplně sama.
Tak to byl on.
Přišel jsi mi dát sbohem.
Řekni mi, co vidíš.
Nic nevidím, tati.
Spustím tě níž. Řekni, až budeš na dně.
Zkus něco najít.
Peníze!
Zlaté destičky.
Zkus je najít.
Susano!
Hledej dál, Susano!
Peníze!
To jsi ty, otče?
Přišel jsem tě utěšit, dítě moje.
Tvoje srdce umírá.
Nenech ho vyhasnout.
Běž pryč, otče.
A nevracej se.
Proč za mnou chodíš, když už jsi mrtvý?
Začni kopat kanál.
Odveď tudy vodu.
Musíš hloubějc.
Tudy.
Toho znám.
Je to předák Půlměsíce.
Jak vám můžu pomoct?
Pracujete pro Pedra Párama?
Ano.
Vyřiďte mu, že jsme revolucionáři. Přišli jsme si pro jeho půdu.
- Dobře. - Dělejte!
Řekněte mu, že dorazíme vzápětí.
Přidejte!
Tak utíkejte!
Přidejte!
Mě si nevšímali.
Ale chudáka dona Fulgora střelili do zad za běhu.
Vyřiď těm lidem, že mě najdou tady.
Měli by jednat se mnou. Co je to za revolucionáře?
To nevím, ale říkali si tak.
Ale nejdřív se zastav v La Consagración. Znáš jednookýho Tilcuateho?
- Řekni mu, že ho potřebuju. - Jasně, šéfe.
Pánové, co pro vás ještě můžu udělat?
Jak vidíte, chopili jsme se zbraní.
A?
To je vše. Podle vás to nestačí?
Proč jste to udělali?
Protože to udělali i jiný. Neslyšel jste?
Počkejte na naše instrukce. A já vám pak řeknu příčinu.
Tu já znám.
Chcete to říct?
Vzbouřili jsme se proti vládě a vám podobným,
protože vás máme po krk.
Vláda je parta darebáků
a vy zase banda zpropadených zlodějských grázlů.
O vládě neřekneme nic.
Protože si naše požadavky vystřílíme.
Kolik na tu revoluci potřebujete?
Možná bych mohl pomoct.
Pán přichází k rozumu, Perseverancio.
Bohatý patron by se nám šiknul.
A kde najdete lepšího než tady pána?
Schválně, Casildo!
Kolik potřebujeme?
Tenhle by nedal napít ani žíznivýmu Pánubohu.
Využijeme toho, že jsme tady,
a vezmeme všechno, do poslední třísky.
Zpomal, Perseverancio.
Uzavřeme dohodu.
Mluv, Casildo.
No, 20 000 pesos by mohlo na začátek stačit.
Ale třeba pán zváží, jestli něco nepřihodit,
když se tak těší, že nám pomůže.
Řekněme 50 000.
Dohodnuto?
Dám vám 100 000 pesos.
Kolik máte mužů?
Tři sta.
Dobře. Půjčím vám dalších 300 mužů, ať je vás víc.
Peníze i muže budete mít do týdne.
Ty peníze jsou dar, ale muži zápůjčka.
Proč ne.
Tak se uvidíme za osm dní, pánové.
Moc rád jsem vás poznal.
Kdo jim podle tebe velí?
Řekl bych, že ten s bachorem, co seděl uprostřed
a ani jednou nezvedl hlavu.
Nejspíš on.
Ne, Damasio.
Velíš jim ty.
Nebo nemáš chuť se bouřit?
Nemůžu se dočkat.
Boj mi není cizí.
Viděls, o co jim jde, tak ti nemusím nic vysvětlovat.
Sežeň 300 spolehlivých chlapů a přidejte se k povstalcům.
Dál už si poradíte sami.
A co ty peníze?
Mám jim je předat?
Dám ti 10 pesos za každýho chlapa. Dost na jejich nejnutnější výdaje.
Řekni, že zbytek bude uložený v bezpečí u mě.
Nevzdalujte se moc od mých pozemků, aby ostatní viděli, že tu někdo je.
A kdykoli to půjde, vracej se mě informovat.
- Provedu. Nashle, šéfe. - Tak do práce.
Teď mluví ona, Juane Preciado.
Co říká?
Říká, že se v něm rozpustila.
Cítila, jak se jí trhá maso.
Ale jeho smrt ji zranila ještě víc.
To říká.
O kom to mluví?
Jistě o někom, kdo zemřel před ní.
Margarito.
Otevři, Margarito.
Šťavnatý masíčko.
To je písek.
Zaplav si se mnou.
Takové pěny…
Kdy tohle skončí?
Nic netrvá tak dlouho.
Každá vzpomínka, i sebevíc intenzivní, jednou vyhasne.
Třeba to není vzpomínka.
Třicet let…
jsem čekal, až budu mít všechno.
Ne jen něco, ale všechno, co kdo může mít.
Aby…
už nebylo po čem toužit.
Kromě tebe.
Toužím po tobě.
Když jsem slyšel, že se vrátíš…
chtěl jsem tě obejmout.
Sevřít tě radostně v náručí.
A brečel jsem, Susano.
Když jsem zjistil, že se konečně vrátíš.
Paní.
Není pravda, že noc je plná hříchu?
Ano, Susano.
A co jiného je život, když ne hřích?
Neslyšíš?
Neslyšíš, jak země skřípe?
Ne, Susano.
Nic neslyším.
Nemám takový dar jako vy.
Divila by ses, co všechno slyším.
Věříš v peklo, Damiano?
Ano, Susano.
A taky v nebe.
Já věřím jen v peklo.
Jak je na tom paní?
Špatně. Velmi špatně.
Susano?
Viděla jsem doňu Susanitu zemřít.
Co to říkáš, Doroteo?
Slyšel jsi.
Pamatuju si, jak světlo v jejím okně zhaslo poté,
co tři roky nepřetržitě svítilo.
Noc co noc.
Dobře. Tak na co čekáte?
Mám ústa plná hlíny.
Ano, otče.
Neříkej „ano, otče“.
Opakuj po mně.
Co mi chcete říct?
Mám se znova přiznat?
Ne, Susano. Přišel jsem si s tebou jen promluvit.
Připravit tě na smrt.
Já umřu?
Ano, mé dítě.
Tak proč mě nenecháte být?
Chci si odpočinout.
Nechám tě být, Susano.
Když budeš opakovat po mně,
upadneš do spánku.
A už tě nikdo nevzbudí.
Dobře, otče.
Udělám, co žádáte.
Má ústa jsou plná hlíny.
Polykám zpěněné sliny.
Žvýkám hlínu prolezlou žížalami.
Ústa se mi kroutí v grimasách a cením zuby.
Bělmo mých očí taje.
Mé vlasy vzplály v jeden plamen.
Ukryl mě v náručí.
Miloval mě.
Je tu ještě něco.
Vize Boha.
Poslední prchavý výjev spatřený odsouzenými k věčnému utrpení.
Líbezné světlo jeho nekonečného ráje.
Jásot cherubů.
Radostný pohled Pána.
A nejenom to.
Všechno to splývá s hlubokým pozemským zármutkem.
Morek našich kostí vzplanul.
Krev v našich žilách se mění v ohnivé struny.
Nutí nás ucuknout ohromnou bolestí,
která nikdy neodejde…
vždy podněcovanou Božím hněvem.
Staneš před Pánem.
A jeho soud nad hříšníky je nelidský.
Běžte už, otče.
O mě se nebojte.
Došla jsem klidu.
A jsem moc unavená.
Damiano.
Běž plakat jinam, prosím.
Zvony za její smrt odbíjely déle, než měly.
NEPOSKVRNĚNÉ POČETÍ
Do města se začali sjíždět lidé z okolí.
Přilákalo je zvonění umíráčku.
A postupně se z toho stala velká oslava.
Comala překypovala lidmi,
byla plná oslav a vzruchu.
Hele! Už je nahoře!
Úžasný!
Z cesty!
Až zvony konečně přestaly bít.
Muzika!
Ale oslava pokračovala.
Davu nebylo možné vysvětlit,
že nastala doba truchlení trvající několik dní.
Hoří!
Nestůjte tam tak, done Pedro.
Aspoň se posaďte.
Myju si ruce.
A Comala pomře hlady.
Šéfe.
Otec Rentería se chopil zbraně.
Pročpak?
Protože revolucionářská vláda pozastavila bohoslužby.
Nedržel jsi s Villou?
Nebo to byl Obregón?
Zavládl mír, done Pedro.
Zůstali jsme sami.
Co máme dělat? Přidat se k němu, nebo s ním bojovat?
Není o čem přemýšlet.
Postavte se na stranu vlády.
Ale my nejsme vojáci.
Považují nás za rebely.
Tak si dělej, co chceš.
Přidám se ke knězi.
Líbí se mi, jak křičí.
Krom toho, s ním mám spásu zaručenou.
No, šéfe.
Na viděnou.
- Jdeme. - Jdeme.
Co Pedro Páramo vyhnal služebnictvo a usedl do svého křesla,
jeho pozemky zarostly plevelem.
Město se začalo vylidňovat.
Místní strádali a chřadli.
A Comalou se nesla loučení.
Já zůstala, protože jsem neměla kam jít.
Ale s lidmi odešly i almužny, ze kterých jsem žila.
A začala jsem umírat hlady.
Když jsme tě našli,
moje kosti byly odhodlané dojít odpočinku.
A co tvoje duše?
Kam myslíš, že šla?
Prosila mě, abych vstala a dál se prala se životem.
Jako by pořád doufala v zázrak, který by mě očistil od hříchů.
Ani jsem se nesnažila.
Otevřela jsem pusu, aby mohla ven.
A ona odešla.
Cítila jsem, jak mi ta nitka krve,
co ji spojovala s mým srdcem, padla do rukou.
Myslela jsem, že si mě nikdo nevšimne.
Nepletu se ostatním do cesty.
Ani jsem nezabírala místo v zemi.
Pohřbili mě do tvého hrobu.
Vešla jsem se ti do náručí.
Jen si říkám, že to já bych v něm měla držet tebe.
A co Pedro Páramo?
Roky plynuly a on stále zůstával. Jako strašák v poli.
Zapomněl na spánek a čas.
Protože se bál nocí, kdy temnotu prostupovali duchové.
Že tam s nimi zůstane uvězněný.
Toho se bál.
Damiano!
Pojď se podívat, co ten muž chce.
Dejte mi peníze na pohřeb mé ženy.
Vysvoboď nás, Pane, před nástrahami zlého.
Co jste říkala?
Přišel jsem pro pomoc, abych mohl pohřbít ženu.
Prodal jsem i osly, abych měl na doktora, ale…
Jděte už.
Bylo to k ničemu.
Je tam.
Sama.
V tom dusnu.
Pomoc!
Pomoc! Pomozte nám někdo!
Dejte mi něco!
Tak dejte mi něco!
Jste v pořádku, šéfe?
Jdeme.
To jsem já, done Pedro.
Přinesu vám oběd?
Půjdu tam.
Půjdu.
KONEC
PODLE ROMÁNU JUANA RULFA
Překlad titulků: Anna Farrow