Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫באתי לקומאלה כי אמרו לי שאבא שלי חי כאן.‬
‫איש ששמו פדרו פארמו.‬
‫אימא שלי סיפרה לי.‬
‫והבטחתי לה שאלך לשם.‬
‫היא הייתה על ערש דווי,‬ ‫והייתי מבטיח לה הכול.‬
‫לפני זה, היא אמרה לי,‬
‫"אל תבקש ממנו כלום.‬
‫"תדרוש את מה ששלנו.‬
‫"בגלל האופן שבו הזניח אותנו, בן,‬
‫"תגרום לו לשלם מחיר גבוה."‬
‫מעולם לא התכוונתי לקיים את הבטחתי.‬
‫עד שהתחלתי לחלום.‬
‫לתת לפנטזיות שלי לפרוש כנפיים.‬
‫והחל להיווצר עולם‬ ‫מסביב לתקווה שהייתה האיש הזה,‬
‫בעלה של אימי.‬
‫למה אתה הולך לקומאלה, אם יותר לי לשאול?‬
‫כדי לפגוש את אבא שלי.‬
‫הוא יארגן יופי של מסיבה לכבודך.‬
‫הוא ישמח סוף סוף לפגוש מישהו.‬
‫אז…‬
‫איך אבא שלך נראה?‬
‫אני לא מכיר אותו.‬
‫אני רק יודע ששמו פדרו פארמו.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫אתה מכיר את פדרו פארמו?‬
‫מי הוא?‬
‫טינה מהלכת.‬
‫חם כאן.‬ ‫-כן.‬
‫זה עוד כלום.‬
‫תרגיש את החום אפילו יותר כשנגיע לקומאלה.‬
‫אני רק אומר,‬
‫שהרבה מאלה שמתים שם‬
‫חוזרים מהגיהינום כדי לקחת את השמיכות שלהם.‬
‫גם אני בנו של פדרו פארמו.‬
‫אתה בטוח שזאת קומאלה?‬
‫אני בטוח, אדוני.‬
‫למה היא נראית כל כך קודרת?‬
‫אלה הזמנים, אדוני.‬
‫היא נראית נטושה.‬
‫היא לא רק נראית ככה.‬
‫היא באמת נטושה.‬
‫אף אחד לא חי כאן.‬
‫מה עם פדרו פארמו?‬
‫פדרו פארמו מת לפני הרבה שנים.‬
‫איפה אוכל למצוא מקום לינה?‬
‫חפש את דוניה אדוויחס, אם היא עדיין חיה.‬
‫תגיד לה שאני שלחתי אותך.‬
‫מה שמך?‬
‫אבונדיו…‬
‫אני מביא את העיניים‬ ‫שאיתן אימי ראתה את הדברים האלה.‬
‫היא אמרה לי,‬
‫"שם, תמצא את העיירה שלי,‬
‫"בנויה במישור.‬
‫"מלאה בעצים ובעלים.‬
‫"תשמע אותי טוב יותר שם.‬
‫"אהיה קרובה יותר אליך."‬
‫הייתי רוצה לומר לה,‬
‫"טעית במקום.‬
‫"שלחת אותי לעיירה שוממת,‬
‫"לחפש מישהו שכבר לא קיים."‬
‫סליחה.‬
‫את יודעת איפה גרה דוניה אדוויחס?‬
‫שם.‬
‫בבית הוורוד עם הקשתות.‬
‫אני אדוויחס דיאדה.‬
‫היכנס.‬
‫מכאן.‬
‫מה כל זה כאן?‬
‫סתם חפצים.‬
‫הבית מלא בחפצים.‬
‫אלה שעזבו בחרו לאחסן בו את החפצים שלהם,‬
‫ואף אחד לא חזר לקחת אותם.‬
‫אז אתה הבן שלה?‬
‫של מי?‬
‫של דולוריטס.‬
‫כן, אבל איך ידעת?‬
‫היא אמרה לי שתבוא.‬
‫שתגיע היום.‬
‫מי? אימא שלי?‬
‫כן.‬
‫היא.‬
‫זה החדר שלך.‬
‫אני תמיד דואגת שיהיה נקי‬ ‫למקרה שמישהו יבוא.‬
‫אין איפה לשכב.‬
‫אל תדאג בקשר לזה.‬
‫העייפות היא מזרן טוב.‬
‫לא קל לארגן הכול ברגע האחרון.‬
‫אימא שלך הודיעה לי ממש עכשיו.‬
‫אימא שלי מתה.‬
‫לכן הקול שלה נשמע כל כך חלש.‬
‫עכשיו אני מבינה.‬
‫כמה זמן עבר מאז שהיא מתה?‬
‫עברו כבר שבעה ימים.‬
‫היא בטח הרגישה נטושה.‬
‫הבטחנו שנמות ביחד.‬
‫כדי לתמוך זו בזו במסע.‬
‫אז היא התחילה אותו לפניי, אה?‬
‫תהיה בטוח שאצמצם את הפער.‬
‫אני יודעת לעשות קיצורי דרך.‬
‫כל מה שצריך לעשות זה למות כשרוצים,‬
‫לא כשהוא מחליט.‬
‫קודם כול תבוא ותאכל משהו.‬
‫משהו קטן.‬
‫כן, אבוא.‬
‫מאוחר יותר.‬
‫למה אתה מתעכב בשירותים, בחור צעיר?‬
‫סתם, אימא.‬
‫אם תישאר שם, יבוא נחש ויכיש אותך.‬
‫שחררי עוד חוט, סוסאנה.‬
‫לא!‬ ‫-אוי לא.‬
‫אני אוהבת את העיירה בזכותך,‬
‫אבל אני שונאת אותה בגלל כל השאר.‬
‫אפילו על זה שנולדתי בה.‬
‫אחזור מדי פעם.‬
‫את לא תחזרי.‬
‫לעולם לא תחזרי.‬
‫אמרתי לך לצאת מהשירותים.‬
‫אני בא, אימא.‬
‫אני בא.‬
‫אביך אומר שהוא לא יכול לסמוך עליך.‬
‫אתה הופך לבטלן.‬
‫אתה לא אמור לעבוד?‬
‫לא. רוחליו לא משלם לי.‬
‫אתה עובד שם לא כדי להרוויח כסף‬ ‫אלא כדי ללמוד.‬
‫בינתיים, אתה צריך לסבול את זה.‬
‫שאחרים יסבלו את זה, סבתא.‬
‫לסבול דברים זה לא בשבילי.‬
‫אתה והמוזרויות שלך.‬
‫יש לי הרגשה שהסוף שלך יהיה רע, פדרו פארמו.‬
‫חשבתי שהאישה ההיא משוגעת.‬
‫אחר כך כבר לא האמנתי בדבר.‬
‫הרגשתי כאילו אני בעולם מרוחק.‬
‫ונתתי לעצמי להיסחף.‬
‫טוב, כן.‬
‫כמעט הייתי אימא שלך.‬
‫היא מעולם לא סיפרה לך?‬
‫לא.‬
‫היא סיפרה לי רק דברים טובים.‬
‫שמעתי עלייך ממוביל הפרדות שהביא אותי הנה.‬
‫אדם ששמו אבונדיו.‬
‫אבונדיו הנשמה הטובה.‬
‫נהגתי לתת לו טיפ על כל מי ששלח לבית שלי.‬
‫עד שהוא התחרש.‬
‫האיש הזה שמע טוב מאוד.‬
‫טוב, נחזור לנושא אימא שלך.‬
‫כשהיא עמדה להתחתן עם פדרו פארמו,‬
‫אמרו לה שהיא לא יכולה‬ ‫לשכב עם אף גבר באותו לילה.‬
‫בגלל הזמן ההוא בחודש.‬
‫אז היא ביקשה ממני ללכת במקומה.‬
‫את שכבת עם פדרו פארמו?‬
‫שמחתי להיכנס למיטה איתו.‬
‫אבל ההילולה של אותו יום‬
‫התישה אותו, והוא בילה את הלילה בנחירות.‬
‫אתה נולדת בשנה שלאחר מכן.‬
‫אבל לא לי.‬
‫למרות שהיית קרוב מאוד להיות שלי.‬
‫אולי אימא שלך לא סיפרה לך…‬
‫בגלל הבושה.‬
‫יש לי תמונה שלה.‬
‫אימא שלך תמיד שנאה את פדרו פארמו.‬
‫הוא רק התלונן וחילק פקודות.‬
‫למרות שהיא הייתה רגילה לזה…‬
‫העיניים הענוות שלה הביעו את מורת רוחה.‬
‫ואז היא התחילה להיאנח.‬
‫לבסוף, פדרו פארמו שלח אותה לגור עם אחותה.‬
‫גרנו איתה בקולימה.‬
‫חודשים רבים לאחר מכן,‬ ‫שאלתי את פדרו פארמו עליה.‬
‫"איך הם יסתדרו?" שאלתי.‬
‫הוא אמר, "שאלוהים ידאג להם".‬
‫"שאלוהים ידאג להם."‬
‫מתי תנוח?‬
‫תתעורר.‬
‫למה את בוכה, אימא?‬
‫אבא שלך מת.‬
‫הרגו את אבא שלך.‬
‫ומי הרג אותך, אימא?‬
‫מתי תנוח?‬
‫קרה משהו, דוניה אדוויחס?‬
‫זה הסוס של מיגל פארמו.‬
‫דוהר לאורך הדרך למדיה לונה.‬
‫מישהו גר במדיה לונה?‬
‫לא, אף אחד לא גר שם.‬
‫אני לא מבין.‬
‫אני לא שומע שום סוס.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬
‫אז זה כנראה החוש השישי שלי.‬
‫מתנה שאלוהים נתן לי.‬
‫או שאולי זו קללה.‬
‫מי היה מיגל פארמו?‬
‫הבן של פדרו פארמו.‬
‫עוד בן?‬
‫היחיד שהוא הכיר בו כשלו.‬
‫הוא היה לן כמה לילות בבית שלי.‬
‫עד שפגש בחורה מקונטלה.‬
‫בלילה, הוא היה מסתלק כדי לדבר איתה…‬
‫והיה חוזר מוקדם בבוקר.‬
‫אבל בלילה ההוא, הוא לא חזר.‬
‫הסוס שלו עדיין עבר‬ ‫כששמעתי מישהו נוקש בחלון שלי.‬
‫אולי זה היה רק בדמיון שלי.‬
‫מה קרה?‬
‫היא זרקה אותך?‬
‫לא.‬
‫זה לא העניין.‬
‫פשוט איבדתי את העיירה.‬
‫מה זאת אומרת, מיגל?‬
‫היה המון ערפל.‬
‫או עשן.‬
‫או אני לא יודע מה.‬ ‫מה שאני יודע זה שקונטלה לא קיימת.‬
‫באתי לספר לך כי ידעתי שאת תביני אותי.‬
‫אילו סיפרתי למישהו אחר בקומאלה,‬ ‫הוא היה אומר שאני מטורף.‬
‫כמו תמיד.‬
‫לא.‬
‫אתה לא מטורף, מיגל.‬
‫אתה בטח מת.‬
‫אתה זוכר שאנשים אמרו‬ ‫שהסוס הזה יהרוג אותך יום אחד.‬
‫אני רק דילגתי מעל גדר האבן שאבי הקים‬
‫כדי להימנע מלהקיף את כולה.‬
‫ואז היה רק עשן.‬
‫לך.‬
‫לך תנוח על משכבך בשלום, בן.‬
‫תודה שבאת להיפרד ממני.‬
‫אמן!‬
‫הבה נודה לאל.‬
‫אבי, אנחנו רוצים שתברך אותו!‬
‫לא. לא אעשה זאת.‬
‫הוא היה אדם רע,‬ ‫והוא לא ייכנס למלכות השמיים.‬
‫זה יהיה עלבון לאלוהים אם אדבר בשמו.‬
‫את יודעת מי נקבר היום?‬
‫כן, דוד.‬
‫את בטוחה שזה היה הוא, נכון?‬
‫לא לגמרי, דוד.‬
‫לא ראיתי את פניו.‬
‫הוא לקח אותי בלילה, והיה חשוך.‬
‫אז…‬
‫איך ידעת שהוא מיגל פארמו?‬
‫הוא אמר לי.‬
‫הוא אמר לי את שמו ואמר שלא אפחד.‬
‫אבל… ידעת שהוא היה אחראי‬ ‫למותו של אביך, נכון?‬
‫כן, דוד.‬
‫אז… מה עשית כדי להדוף אותו?‬
‫כלום.‬
‫הוא אמר שבא להתנצל.‬
‫חשבתי על מה שלימדת אותי.‬
‫שאסור לנו לשנוא אף אחד.‬
‫ואז הרגשתי אותו עליי.‬
‫הוא התחיל לעשות לי דברים רעים.‬
‫חשבתי שהוא יהרוג אותי.‬
‫עכשיו הוא בטח שוקע לעמקי הגיהינום.‬
‫כי זה מה שביקשתי מכל הקדושים.‬
‫אל תהיי בטוחה בזה, יקירתי.‬
‫מי יודע כמה אנשים מתפללים עבורו עכשיו.‬
‫חוץ מזה, נתתי לו מחילה.‬
‫מה אמרת, דוד?‬
‫בואי נודה לאל על שלקח אותו מהאדמה הזאת,‬
‫שעליה הוא גרם כל כך הרבה נזק.‬
‫זה לא משנה אם הוא לקח אותו לגן העדן.‬
‫סליחה, האב רנטרייה.‬
‫איך אוכל לעזור לך?‬
‫אחותי מתה.‬
‫איך זה קרה?‬
‫היא שמה קץ לחייה.‬
‫מה את רוצה שאעשה, מריה?‬
‫באתי לבקש ממך שתציל את נשמתה.‬
‫אבל היא התאבדה.‬
‫היא פעלה נגד רצון האלוהים.‬
‫היא נכשלה בשעתה האחרונה.‬
‫כל כך הרבה מעשים‬ ‫טובים שנצברו למען גאולתה…‬
‫לאבד אותם כל כך בפתאומיות.‬
‫לא, אבל היא לא איבדה אותם.‬
‫היא מתה כשנחנקה מהדם של עצמה.‬
‫בהרבה כאב.‬
‫וכאב…‬
‫אמרת לנו פעם משהו על כאב שאני לא זוכרת.‬
‫אולי בעזרת כמה מיסות גרגוריאניות, אבל…‬
‫נצטרך לבקש עזרה, להזעיק כמרים.‬
‫זה עולה כסף.‬
‫אין לי כסף.‬
‫אתה יודע זאת, אבי.‬
‫בואי נשאיר את הדברים כפי שהם.‬
‫נשים את מבטחנו באלוהים.‬
‫כן, אבי.‬
‫"שלום לך, מרים‬
‫"הצילי את נשמתה‬
‫"מכור המצרף‬
‫"עם מחילתך‬
‫"אורו של הנר‬
‫"מעניק מנוחת נצח"‬
‫שמעת פעם את אנקתו של אדם מת?‬
‫לא.‬
‫וטוב שכך, בן.‬
‫דוניה אדוויחס.‬
‫דוניה אדוויחס!‬
‫את לא חוזרת?‬
‫תנו לי ללכת הביתה!‬
‫עזבו אותי!‬
‫דון פולגור!‬
‫לא!‬
‫דוניה אדוויחס, זאת את?‬
‫אני לא אדוויחס.‬
‫שמי דמיאנה.‬
‫גיליתי שאתה כאן‬
‫ובאתי לקחת אותך.‬
‫דמיאנה סיסנרוס?‬
‫את אחת מאלו שגרו במדיה לונה?‬
‫אני גרה שם עכשיו.‬ ‫לכן לקח לי זמן מה להגיע לכאן.‬
‫אימא שלי סיפרה לי על דמיאנה שטיפלה בי.‬
‫הכרתי אותך‬ ‫מאז שפקחת את עיניך, חואן פרסיאדו.‬
‫אלך איתך. אני לא יודע מה קורה כאן.‬
‫קורים דברים מוזרים מאוד.‬
‫אני חייב להגיד לך,‬
‫שרק לפני כמה דקות,‬
‫בחדר הזה…‬
‫שמעתי מישהו מייבב.‬
‫כאילו הוא הולך למות.‬
‫אולי זה הד שלכוד שם.‬
‫שם תלו את טוריביו אלדרטה לפני הרבה זמן.‬
‫ואז נעלו את הדלת עד שגופתו התייבשה.‬
‫אני לא יודעת איך נכנסת לשם.‬
‫אין מפתח שפותח את הדלת.‬
‫אף אחד לא יכול להגיד‬ ‫שאתה לא מספיק גבר, דון פולגור.‬
‫אני יודע שאתה יכול לעשות הכול.‬
‫ולא בגלל הסמכות שמאחוריך, אלא בעצמך.‬
‫אבל אתה ואני נשתמש בנייר הזה‬ ‫כדי לנגב את אחורינו.‬
‫כי הוא טוב רק לזה.‬
‫ועכשיו שאני יודע במה מדובר,‬ ‫אני לא יכול שלא לצחוק.‬
‫כפי הנראה, "טוריביו אלדרטה‬
‫"התעלם מגבולות הנכס שלו‬
‫"והציב את הגדרות שלו‬
‫"בשטחים של מדיה לונה,‬
‫"הרכוש של דון פדרו פארמו."‬
‫זה לא גורם גם לך לצחוק, דון פולגור?‬
‫"הנאת שימוש" לכאורה.‬
‫"האשמה בהנאת שימוש."‬
‫הבוס שלך צריך להתבייש בזה שהוא כזה בור.‬
‫היי, ויחס…‬
‫אני יכול להשתמש בחדר למעלה?‬
‫כל מה שתרצה, דון פולגור.‬
‫האנשים שלך יישארו ללון?‬
‫לא.‬
‫רק אחד.‬
‫אל תדאגי לנו ותלכי לישון.‬
‫רק תשאירי לנו את המפתח.‬
‫שב, פולגור. נוכל לדבר יותר בנוח כאן.‬
‫למה שלא תשב?‬
‫אני מעדיף לעמוד, פדרו.‬
‫מה שמתאים לך. אבל זה "דון פדרו".‬
‫איך הולך?‬ ‫-איך מה הולך?‬
‫אתה יודע. מדיה לונה.‬
‫הולך גרוע.‬
‫לא נותר דבר.‬
‫מכרנו את שארית חיות המשק.‬
‫תקשיב. לא איכנס לפרטים‬ ‫כי אתה אפילו לא מכיר את המקום.‬
‫כלומר, מעולם לא ראיתי אותך שם.‬
‫נכון לעכשיו, אנחנו חייבים…‬
‫למי אנחנו חייבים?‬
‫לא אכפת לי כמה, רק למי.‬
‫טוב, החוב הגדול ביותר שלנו‬ ‫הוא למשפחת פרסיאדו.‬
‫ואז למשפחת פרגוסו ולמשפחת גוסמן.‬
‫לא נותר עם מה לשלם אותו. זה העניין.‬
‫למה?‬
‫טוב, כי המשפחה שלך השתמשה בכול.‬
‫הם לוו עוד ועוד בלי להחזיר דבר.‬
‫נהגתי לומר לאימך המנוחה,‬ ‫שאלוהים ינצור את נשמתה,‬
‫"אם תמשיכו ככה, אתם תגמרו את הכול."‬
‫וזה מה שקרה.‬
‫עם זאת, מישהו עשוי להיות מעוניין‬ ‫לקנות את הקרקע, ולשלם היטב.‬
‫האם זה אתה?‬ ‫-איך אתה יכול להאמין בזה?‬
‫אאמין בכל דבר, פולגור.‬
‫בסדר.‬
‫מחר נתחיל לעשות סדר בעניינים שלנו.‬
‫נתחיל עם האחיות פרסיאדו.‬
‫אתה אומר שאנחנו חייבים להן את הרוב?‬ ‫-כן.‬
‫שמעתי שאחת מהן עברה העירה. לקולימה.‬
‫אז לולה, כלומר, דוניה דולורס,‬ ‫הפכה לבעלים היחידה של חוות אנמדיו.‬
‫היא זו שאנחנו צריכים לשלם לה.‬
‫מחר תבקש את ידה של לולה.‬
‫למה שהיא תרצה אותי? אני זקן.‬
‫לא. אתה תבקש את ידה בשבילי.‬
‫אחרי הכול, יש לה קסם מסוים.‬
‫תגיד לה שאני מאוהב בה קשות.‬ ‫תעשה את זה מחר.‬
‫בוודאי.‬
‫תגיד לאב רנטרייה לארגן לנו את זה.‬
‫כמה כסף יש לנו?‬ ‫-אין לנו שום כסף.‬
‫אז תבטיח לו שנשלם כשיהיה לנו הכסף.‬
‫אתה רוצה לשבת?‬
‫אשב, דון פדרו.‬
‫אני חייב להגיד שאני נהנה לעבוד איתך.‬
‫תגיד ללולה שאני אוהב אותה.‬
‫זה חשוב.‬ ‫-כן.‬
‫זה נכון, סדאנו. אני אוהב אותה.‬
‫בגלל העיניים שלה, אתה מבין?‬
‫בגלל העיניים שלה, ברור.‬
‫תסלח לי שאני מסמיקה, דון פולגור.‬
‫אבל מעולם לא חשבתי‬ ‫שדון פדרו יביט לכיוון שלי.‬
‫הוא לא יכול לישון מרוב שהוא חושב עלייך.‬
‫אבל הוא יכול לבחור כל אחת.‬
‫יש הרבה בחורות יפות בקומאלה.‬
‫מה הן יגידו כשהן יגלו?‬
‫הוא אדם מאופק מאוד.‬
‫דון לוקאס פארמו, מנוחתו עדן,‬ ‫אמר לו שאת לא ראויה לו.‬
‫אז הוא שתק מתוך צייתנות.‬
‫ועכשיו, מכיוון שהוריו כבר לא עימו,‬
‫אין שום דבר שעומד בדרכו.‬
‫בואי נקבע את יום החתונה למחרתיים.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה ממש קרוב.‬
‫אדוני.‬
‫אין לי שום דבר מוכן.‬
‫אצטרך להזמין את חפצי הכלה, לכתוב לאחותי…‬
‫לא.‬
‫אהיה מוכנה רק בשמונה באפריל.‬
‫תבקש ממנו לתת לי כמה ימים.‬
‫הוא ישמח להתחתן מייד.‬
‫אל תדאגי בקשר לחפצי הכלה. אנחנו נטפל בזה.‬
‫אימו המנוחה של דון פדרו‬ ‫הייתה רוצה שתלבשי את השמלה שלה.‬
‫זו מסורת משפחתית.‬
‫אבל יש גם בעיה עם התאריך.‬
‫עניינים של נשים, אתה מבין?‬
‫זה ממש מביך אותי להגיד את זה, דון פולגור.‬
‫זה המחזור שלי.‬
‫אני כל כך נבוכה.‬
‫אז מה?‬
‫הנישואים לא תלויים בדבר הזה.‬
‫הם תלויים באהבה.‬
‫דון פולגור, אתה לא מבין.‬
‫אני מבין. החתונה תיערך מחרתיים.‬
‫אל תשכחי להגיד לשופט שהרכוש יהיה משותף.‬
‫משותף.‬
‫כן, דון פולגור.‬ ‫-ברשותך.‬
‫תחממי מים, דמיאנה.‬
‫כן, גברתי.‬
‫אגרום למחזור להגיע מוקדם יותר. הערב.‬
‫בכל מקרה הוא יימשך שלושה ימים.‬
‫תודה. תודה אלוהים היקר,‬ ‫על שנתת לי את דון פדרו.‬
‫אפילו אם הוא ישנא אותי בהמשך.‬
‫אז דון פולגור, מדיה לונה עומדת למכירה?‬
‫שנחפש עבודה אחרת?‬
‫אתה לא יודע מה זה לעבוד.‬ ‫אבל אתה תלמד. אל תדאג.‬
‫אז אתה נשאר, דון פולגור?‬
‫לא אמרת שפדרו הוא בטלן?‬
‫זה מה שהבוס שלי, דון לוקאס, היה אומר.‬
‫שהוא לא יתמוך בו כשיהיה זקן.‬
‫"הבן שלי לא שווה כלום", הוא היה אומר.‬
‫מעכשיו, אתם תקראו לו "דון פדרו".‬
‫הצעתי לה, והיא רוצה מאוד.‬
‫הכומר רוצה 60 פסו‬ ‫כדי לוותר על הכרזות הנישואים.‬
‫אמרתי לו שנשלם לו בבוא הזמן.‬
‫לא ביקשת מקדמה מדולורס?‬
‫לא, בוס.‬
‫לא העזתי. זו האמת.‬
‫פולגור, אתה כזה תינוק.‬
‫לא רציתי להרוס את השמחה שלה.‬
‫בשבוע הבא, תלך לבקר את אלדרטה.‬
‫תגיד לו שיזיז את הגדר.‬ ‫הוא נמצא על אדמת מדיה לונה.‬
‫המדידות שלו נכונות. אני בטוח בזה.‬
‫טוב, תגיד לו שהוא טעה. שהוא חישב לא נכון.‬
‫תוריד את הגדרות אם אתה צריך.‬
‫מה עם החוקים?‬
‫אילו חוקים, פולגור?‬
‫מעכשיו, אנחנו קובעים את החוקים.‬
‫תגיש תלונה נגד אלדרטה‬
‫ותאשים אותו ב"הנאת שימוש"‬ ‫או בכל דבר שעולה בדעתך.‬
‫תגיד לו שלוקאס פארמו מת.‬ ‫הוא יצטרך להגיע להסכמה איתי.‬
‫בטח, בוס. ברשותך.‬ ‫-קדימה.‬
‫"הנאת שימוש"…‬
‫אף אחד לא יכול לזלזל בך, דון פולגור.‬
‫אבל לעזאזל עם הבוס הכלבה שלך.‬
‫מה תעשו?‬
‫ניקח אותך לנוח, בוס.‬
‫עוד לא הגיע היום‬ ‫שבו הטקילה תמנע ממני ללכת.‬
‫קדימה, טוריביו.‬
‫"הנאת שימוש".‬
‫דון פולגור, בלי להעליב,‬ ‫אבל אני מעדיף לישון בבית.‬
‫למען אשתי. כדי שהיא לא תדאג.‬
‫אני לא רוצה להטריח אותך.‬
‫זאת לא טרחה בכלל, דון טוריביו.‬
‫קדימה.‬
‫מה אתם מתכוונים לעשות?‬
‫עזבו אותי! תנו לי ללכת הביתה!‬
‫תנו לי ללכת להיפרד מאשתי!‬
‫עזבו אותי!‬
‫תרחם עליי, דון פולגור!‬
‫דון פולגור!‬
‫לא!‬
‫דון רובן, אני שמח מאוד שאתה כאן.‬
‫תודה, דון פדרו.‬
‫תודה.‬ ‫-סליחה. גם אתה.‬
‫מה שלומכם? בסדר?‬ ‫-נהדר.‬
‫ברשותכם.‬
‫רבותיי.‬
‫לחיים, דון פדרו.‬
‫הבחורים ואני נשמח לברך אותך.‬
‫תודה, פולגור.‬
‫רבותיי.‬
‫טיפלת בנושא שקשור לטוריביו אלדרטה?‬
‫זה טופל, בוס.‬
‫זה מותיר את משפחת פרגוסו‬ ‫ועוד נושא שנטפל בו מאוחר יותר.‬
‫איזה נושא, דון פדרו?‬
‫למצוא את האדם שהרג את אבי.‬
‫זה יכול לחכות.‬ ‫עכשיו אני עסוק בירח הדבש שלי.‬
‫אז בואו נצא לדרכנו, חבר'ה.‬
‫ברשותך, בוס.‬ ‫-בוודאי, פולגור.‬
‫איחולינו, דון פדרו.‬
‫אדוני הפרקליט.‬ ‫-איחוליי.‬
‫שאקח את הצלחת שלך, אבי?‬
‫אהבת את זה, אבי?‬
‫דורותאה.‬
‫הנה.‬
‫שאלוהים יגמול לך, דמיאנה.‬
‫כשתסיימי, תצאי מהדלת האחורית.‬
‫ברשותכם.‬
‫מה קרה?‬
‫אחזור מייד. מה קורה?‬
‫מה?‬ ‫-הוא שיכור. הוא לא יבחין.‬
‫מה זאת אומרת, לולה?‬
‫את חושבת שהוא לא יבחין?‬
‫אני מבוגרת ממך וחיוורת יותר.‬
‫אי אפשר להבחין בחושך.‬
‫לא אוכל לעשות את זה.‬
‫דולורס, עלייך ללכת בעצמך.‬
‫זה עדיין הזמן שלי בחודש.‬
‫תעשי לי את הטובה הזאת. אפצה אותך.‬
‫תלכי במקומי.‬
‫בשביל זה יש חברות.‬ ‫-לא!‬
‫העיירה הזאת מלאה הדים.‬
‫היו הרבה לילות‬ ‫שבהם שמעתי את המהומה של מסיבה.‬
‫יכולתי לשמוע אותה עד מדיה לונה.‬
‫באתי לראות על מה הרעש,‬
‫וזה מה שמצאתי, מה שאנחנו רואים עכשיו.‬
‫הרחובות, ריקים כמו עכשיו.‬
‫זה כבר לא מפחיד אותי.‬
‫אני חושבת שיבוא היום שבו ההדים האלה ידעכו.‬
‫אם אלה הדים, הם חייבים לנבוע מקול.‬
‫אתה תשמע אותם.‬
‫כאילו הם בוקעים מסדק או מתחת לאבנים.‬
‫זה היה הבית של משפחת פארמו.‬
‫מאז שהסבים הגיעו לקומאלה.‬
‫למרות שדון פדרו גר רוב חייו במדיה לונה.‬
‫ואני איתו.‬
‫הפכתי לאחראית על כל המשרתים שלו.‬
‫רק כי ידעתי איך לעורר כבוד.‬
‫הייתי היחידה שלא הכניסה אותו למיטתה.‬
‫את הולכת למדיה לונה?‬
‫יהיה לך מקום לנוח שם.‬
‫אתה לא יכול לדמיין את כמות הנשמות‬ ‫שמשוטטות ברחובות האלה.‬
‫הן הנשמות של אלה שמתו ללא מחילה‬
‫ואלה שעדיין מתאבלים.‬
‫במיוחד אלה שפדרו פארמו הרג‬
‫אחרי הרצח של אביו.‬
‫היו כל כך הרבה?‬ ‫-כן.‬
‫גם לך אימא שלי אמרה שאני מגיע?‬
‫לא.‬
‫אגב, מה שלום אימא שלך?‬
‫היא מתה.‬
‫אולי היית אמורה לדעת.‬
‫למה שאדע?‬
‫עברו שנים מאז שידעתי כל דבר שהוא.‬
‫אז איך מצאת אותי?‬
‫את בחיים, דמיאנה?‬
‫דמיאנה?‬
‫דמיאנה סיסנרוס!‬
‫דמיאנה!‬
‫קחי, דמיאנה.‬ ‫-בסדר.‬
‫למה את נאנחת, דולוריטס?‬
‫הייתי רוצה להיות איה‬ ‫כדי שאוכל לעוף להיכן שאחותי גרה.‬
‫כמובן, דוניה דולוריטס.‬
‫תעזבי כדי ללכת לבקר אותה עכשיו.‬
‫בואו נחזור.‬
‫תארזי את התיקים שלה.‬
‫כמובן.‬
‫אימא שלי חייתה בגעגועים לקומאלה.‬
‫לחזרה שלה.‬
‫למקום שבו רוצים לחיות לנצח.‬
‫זה לא פילוטאו ארצ'יגה?‬
‫זה הוא. תעמידי פנים שלא הבחנת.‬
‫את חושבת שהוא עוקב אחרינו?‬
‫כדאי לו שלא.‬
‫לפי השמועות הוא זה שמוצא בחורות לדון פדרו.‬
‫באמת?‬ ‫-בואי לכאן.‬
‫סליחה?‬
‫רק עברתי כאן.‬
‫לדון פדרו לא הייתה כוונה להרוג אותי.‬
‫הוא רק רצה לדעת‬ ‫אם הייתי בחתונה שאביו נרצח בה.‬
‫הוא נפטר מכל האורחים.‬
‫אבל הוא רק רצה להפחיד אותי!‬
‫השמיים עצומים.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אתם לא מתים?‬
‫הוא שיכור.‬
‫הוא רק מפוחד.‬
‫בוא תיכנס.‬
‫אתה חולה?‬
‫אני רק רוצה לחזור למקום שבאתי ממנו.‬
‫עדיף לחכות עד מחר.‬
‫כל הדרכים סבוכות.‬
‫אתה עלול ללכת לאיבוד.‬
‫מחר אני אדריך אותך.‬
‫מי הוא יכול להיות?‬
‫איך הוא הגיע לכאן?‬
‫הוא בטח הלך לאיבוד.‬
‫למה שלא תלכי לישון…‬
‫ותיתני לי לנוח?‬
‫תסתכל עליו.‬
‫תראה איך הוא מתפתל.‬
‫כמו נידון למוות.‬
‫הוא בטח מישהו שחייב הרבה מקרי מוות.‬
‫אלה מי פרחי תפוזים.‬
‫הם יקלו על פחדיך.‬
‫אין צורך לדאוג בגללי.‬
‫איך אפשר להיחלץ מכאן?‬
‫וללכת לאן?‬
‫לכל מקום שהוא.‬
‫יש הרבה דרכים.‬
‫לאן הלך בעלך?‬
‫הוא לא בעלי.‬
‫הוא אחי.‬
‫הוא לא רוצה להאמין בזה.‬
‫אבל אני לא מפחידה אותך?‬
‫תתקרב.‬
‫תביט בפנים שלי.‬
‫במה את רוצה שאביט?‬
‫אתה לא רואה את החטא שעליי?‬
‫אתה לא רואה את הסימנים, כמו פריחה?‬
‫וזה רק מבחוץ.‬
‫בפנים, אני ים של בוץ.‬
‫אם לא אכפת לך…‬
‫הייתי רוצה לישון קצת.‬
‫הוא לא יחזור.‬
‫סליחה?‬
‫יכולתי לראות זאת בעיניו.‬
‫הוא חיכה שמישהו יגיע כדי שיוכל לעזוב.‬
‫עכשיו אתה תדאג לי.‬
‫מה?‬
‫אתה לא רוצה לדאוג לי?‬
‫בוא לישון לידי.‬
‫טוב לי כאן.‬
‫יהיה לך טוב יותר להיכנס למיטה.‬
‫אחרת הקרדיות יאכלו אותך בעודך חי.‬
‫פדרו פארמו לא חס על אף אחד.‬
‫זה בלתי נסלח.‬
‫ומה עם מעשי האונס?‬
‫גם אנחנו פחדנו ממנו.‬
‫אנחנו צריכים לחכות שימות.‬
‫לא תשיג כלום מכאן.‬
‫תתפלל עבורנו, חואן פרסיאדו.‬
‫תתפלל לאלוהים בשבילי, חואן פרסיאדו.‬
‫חואן פרסיאדו!‬
‫אתה מצפה שאאמין‬ ‫שנחנקת למוות, חואן פרסיאדו?‬
‫מצאתי אותך מכווץ לגמרי.‬
‫כמו מישהו שמת מפחד.‬
‫זה נכון, דורותאה.‬
‫המלמולים הם שהרגו אותי.‬
‫ניסיתי לשלוט בפחד שלי,‬
‫ואז נשמתי קפאה.‬
‫שומע את זה?‬
‫יורד גשם בחוץ.‬
‫אתה לא שומע את הגשם מכה?‬
‫זה נשמע כאילו מישהו הולך עלינו.‬
‫תנסה לחשוב מחשבות נחמדות.‬
‫נהיה קבורים כאן הרבה זמן.‬
‫רד, גשם, רד.‬
‫רד עד שלא תוכל עוד.‬
‫מאיפה אתה בא בשעה הזאת של היום?‬
‫הלכתי לחלוב.‬
‫את מי חלבת?‬
‫אתה לא יכול לנחש?‬
‫בטח את דורותאה, הצולעת, לא?‬
‫היא היחידה שאוהבת תינוקות.‬ ‫-אתה אידיוט, פולגור.‬
‫מרגריטה.‬
‫איפה היית, מיגל?‬
‫בסביבה, ביקרתי אימהות.‬
‫היי.‬
‫את מכירה את דורותאה? קוראים לה "הצולעת".‬
‫אם אתה רוצה לפגוש אותה, היא בחוץ.‬ ‫היא קמה מוקדם כדי לבוא לכאן לארוחת בוקר.‬
‫היא אישה ענייה שחיה מנדבות.‬
‫זקן מחורבן.‬
‫דורותאה!‬
‫בואי הנה. יש לי הצעה בשבילך.‬
‫תביאי את הביצים האלה.‬
‫מעכשיו, תאכילי את האישה הזאת‬ ‫מה שאת מאכילה אותי.‬
‫לא משנה מה זה ידרוש ממך.‬
‫פולגור!‬
‫סליחה, בוס.‬ ‫-מה מצבנו?‬
‫הבאנו את הבקר מחוות אנמדיו‬ ‫דרך מה שהיה פעם השטח של פרגוסו.‬
‫ומשם, הרצנו אותם לגבעות וילמאיו.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה הבעיה?‬
‫מישהו בא הבוקר,‬ ‫והאשים את בנך מיגל בהריגת אדם.‬
‫תעמיד פנים שזה הייתי אני.‬
‫כל מה שיעשה, תפיל עליי את האשמה.‬
‫מיגל יעשה לך המון כאבי ראש, בוס.‬
‫יש לו נטייה להסתבך.‬
‫תעזוב אותו. הוא רק ילד.‬
‫בן כמה הוא עכשיו?‬
‫צריך להיות בן 17. נכון, פולגור?‬
‫אני חושב.‬
‫אבל הוא כל כך אלים וחי בכזו פזיזות.‬
‫לפעמים אני חושב שהוא מתחרה כנגד הזמן.‬
‫בסוף הוא יפסיד. אתה תראה.‬
‫הוא עדיין ילד, פולגור.‬
‫מה שתגיד, בוס.‬
‫אבל האישה שבאה הנה‬ ‫וטענה שהבן שלך הרג את בעלה‬
‫הייתה בלתי ניתנת לניחום.‬
‫מי אלה?‬
‫אנשים שאני לא מכיר.‬
‫אל תדאג בקשר לזה, פולגור.‬ ‫האנשים האלה לא קיימים.‬
‫תהיה רגוע. לא נעשה דבר.‬
‫בסדר.‬
‫ברשותך, בוס.‬
‫אימא שלי הייתה מספרת לי‬ ‫על המישורים הירוקים ועל העננים.‬
‫אבל היא לא יכלה אפילו לחזור למות כאן.‬
‫אפילו בשביל זה, היא שלחה אותי במקומה.‬
‫זה מוזר, דורותאה.‬
‫איך מעולם לא הצלחתי לראות את השמיים.‬
‫איבדתי כל עניין בגן העדן‬
‫כשהאב רנטרייה הבטיח לי‬ ‫שלעולם לא אדע את תהילת האל.‬
‫בגלל החטאים שלי.‬
‫אבל הוא לא היה צריך להגיד לי את זה.‬
‫כשטורקים דלת בפניך,‬
‫והיחידה שנותרת פתוחה‬ ‫מובילה אותך לגיהינום…‬
‫עדיף לא להיוולד בכלל.‬
‫שמעתי שדוניה סוסאנה ואביה עזבו את מסקוטה.‬
‫לאן הם הלכו?‬
‫חיפשתי בכל רכס ההרים.‬
‫יש שאומרים שהם הלכו לשם,‬ ‫אחרים אומרים לשם.‬
‫אני לא מוצא אותם, אדון.‬
‫אל תחסוך בהוצאות. תמצא אותם.‬ ‫זה כאילו האדמה בלעה אותם.‬
‫כרצונך, אדוני.‬
‫לא ככה. תסובבו אותו. הראש קודם.‬
‫מה הם עשו לו?‬
‫אף אחד לא עשה שום דבר.‬
‫הוא פגש את המוות לגמרי בעצמו.‬ ‫-הסוס שלו הרג אותו, דון פדרו.‬
‫אני מתחיל לשלם.‬
‫עדיף לעשות את זה מוקדם ולסיים מהר.‬
‫כשתוכל, תגאל את הסוס מייסוריו.‬ ‫-בסדר, דון פדרו.‬
‫דון פדרו, האב רנטרייה רוצה לדבר איתך.‬
‫עכשיו?‬
‫תגידי לו שייכנס.‬
‫תיכנס, אבי.‬
‫מצטער להפריע.‬
‫דון פדרו, אמרו לי שאימא שלו‬ ‫מתה בלידה, ושהוא שלך.‬
‫הנה הוא.‬
‫אולי תשאיר אותו אצלך, אבי?‬
‫תהפוך אותו לכומר.‬
‫לא עם הדם שזורם בעורקיו.‬ ‫אני לא רוצה את האחריות הזאת.‬
‫אתה חושב שהדם שלי זדוני?‬
‫האמת היא שכן, דון פדרו.‬
‫אוכיח לך שאתה טועה.‬
‫תשאיר אותו כאן. יש לי אנשים שיטפלו בו.‬
‫זה מה שחשבתי.‬
‫לפחות איתך, לא יחסר לו אוכל.‬
‫דמיאנה!‬
‫תטפלי בדבר הזה.‬
‫זה הבן שלי.‬
‫לחיי אימו המנוחה ולחייך.‬
‫ולחייו?‬
‫גם לחייו. למה לא?‬
‫בבקשה.‬
‫אלי, תן לו מנוחה נצחית.‬
‫ותן לאור הנצחי להאיר עליו.‬
‫רחם על משרתך, אלי.‬
‫רחם על נשמתו.‬ ‫-אמן.‬
‫אני יודע ששנאת אותו, אבי.‬
‫והייתה לך סיבה טובה.‬
‫הרצח של אחיך.‬
‫מה שקרה לאחייניתך אנה.‬
‫אבל תשכח את זה עכשיו.‬
‫תחשוב על זה ותסלח לו,‬ ‫כפי שאולי אלוהים סלח לו.‬
‫תקבל את זה כתרומה לכנסייה שלך.‬
‫אתה תדע אם זה המחיר.‬
‫מבחינתי, אלי, שלח אותו לגיהינום.‬
‫שלום לך מרים הטהורה.‬ ‫-הרתה ללא חטא.‬
‫ספרי לי את חטאייך, בתי.‬
‫אני מתוודה, אבי, שאתמול בלילה,‬ ‫שכבתי עם פדרו פארמו.‬
‫מה עוד?‬ ‫-אני אלד את בנו של פדרו פארמו.‬
‫נתתי את בתי לפדרו פארמו.‬
‫מי ייתן שהרוע שעשית ישמש…‬
‫ישמש להעלות…‬
‫אב רחום.‬
‫שלום לך מרים הטהורה.‬
‫הרתה ללא חטא.‬
‫אז עכשיו את משתכרת?‬
‫עכשיו, כשאני לא יכולה לגרום לו שום נזק…‬
‫אני יכולה להגיד לך‬
‫שאני הייתי זו שהשיגה את כל הבחורות‬
‫למיגל פארמו המנוח.‬
‫את הבאת אותן אליו?‬
‫לפעמים כן.‬
‫בפעמים אחרות, רק ארגנתי את זה.‬
‫או שאמרתי לו מתי הן יהיו לבד‬
‫כדי שיוכל להפתיע אותן.‬
‫אבי…‬
‫אבי, לא תיתן לי עונש לכפרה?‬
‫מה את רוצה שאעשה איתך, דורותאה?‬
‫תשפטי את עצמך. תראי אם תוכלי לסלוח לעצמך.‬
‫אני לא יכולה, אבי.‬
‫אבל אתה יכול.‬
‫כמה פעמים באת לכאן,‬
‫וביקשת ממני לשלוח אותך לגן עדן כשתמותי?‬
‫רצית לראות אם תוכלי למצוא את בנך שם,‬ ‫נכון, דורותאה?‬
‫טוב,‬
‫את כבר לא תוכלי להגיע לגן עדן.‬
‫אבל מי ייתן שאלוהים יסלח לך.‬
‫הריסים שלה, עכשיו דוממים.‬
‫הלב שלה, עכשיו דומם.‬
‫זו היית את שאמרת את כל זה, דורותאה?‬
‫הם עדיין מפחידים אותך?‬
‫כאן אין שום דבר חוץ ממשהו מת.‬
‫שמעתי מישהי מדברת.‬
‫קול של אישה.‬
‫חשבתי שזאת היית את.‬
‫זו בטח האישה שמדברת לעצמה.‬
‫זאת שבקבר הגדול.‬
‫דוניה סוסאניטה.‬
‫היא קבורה כאן לצידנו.‬
‫מה שקורה עם גוויות ישנות‬
‫זה שכאשר הלחות מגיעה אליהן,‬ ‫הן מתחילות לזוז.‬
‫והן מתעוררות.‬
‫ומי היא?‬
‫אשתו האחרונה של פדרו פארמו.‬
‫אומרים שהייתה משוגעת.‬
‫על מה היא מדברת?‬
‫היא רק גונחת.‬
‫אולי הוא גרם לה סבל.‬
‫אל תאמין בזה.‬
‫הוא אהב אותה.‬
‫הוא אהב אותה יותר מכל אישה אחרת.‬
‫לא. את הפסדת.‬
‫עכשיו אני זוכרת שאימא שלה מתה משחפת.‬
‫ואז היא ואביה נעלמו.‬
‫כשהביאו אותה לפדרו פארמו,‬ ‫הרבה שנים אחר כך,‬
‫היא כבר סבלה.‬
‫הוא אהב אותה כל כך‬
‫שהוא בילה את שנותיו הנותרות ישוב בכיסא,‬
‫מביט בדרך שבה נלקחה לבית הקברות.‬
‫לא עוד זמן רב.‬
‫סליחה.‬
‫הנה המספרים שביקשת, דון פדרו.‬
‫אוי לי.‬
‫אתה יודע מי חזר?‬
‫ברתולומה סן חואן.‬
‫למה פתאום?‬
‫זה מה שאני רוצה לדעת.‬
‫הוא הלך ישר לבית הישן שלך,‬
‫כאילו כבר השכרת לו את המקום.‬
‫לפחות, ככה הוא התנהג.‬
‫אפנה את הדברים מחר, דון פדרו.‬
‫שניהם באו?‬
‫כן.‬
‫הוא ואשתו.‬
‫איך ידעת?‬
‫לא הבת שלו?‬
‫טוב… לפי איך שהוא מתייחס אליה,‬ ‫נראה שהיא אשתו.‬
‫זו סוסאנה.‬
‫אני בטוח בזה, פולגור.‬
‫מצאנו אותם במכרות לה אנדרומדה הנטושים.‬
‫מה שבטח הביא אותם לכאן‬ ‫הן השמועות שאנשים מתחמשים.‬
‫יכול להיות.‬
‫אומרים שזה נעשה רציני.‬
‫הוא בטח רצה להביא אותה‬ ‫למקום עם יותר אנשים.‬
‫לך לישון, פולגור.‬
‫אם יותר לי, בוס.‬
‫לעיירה הזאת יש טעם של פורענות.‬
‫לא נמצא שום גאולה כאן.‬
‫אני יכול לחוש את זה.‬
‫תיארתי לעצמי‬ ‫שכל מה שהוא נתן לנו לא יהיה בחינם.‬
‫את יודעת מה פדרו פארמו ביקש ממני?‬
‫הוא אמר שהדבר היחיד שהוא רוצה ממני‬
‫זה אותך.‬
‫שאת היצירה הטובה ביותר שלי.‬
‫הוא אמר ששיחקתם ביחד כילדים.‬
‫ששחיתם ביחד בנהר.‬
‫אילו ידעתי, הייתי מצליף בך בחגורה למוות.‬
‫אין לי ספק.‬
‫אז את מוכנה לשכב איתו?‬
‫כן, ברתולומה.‬ ‫-אל תקראי לי ברתולומה.‬
‫אני אביך!‬
‫אמרתי לו שאת אלמנה.‬
‫ושאת עדיין חיה עם זכר בעלך.‬
‫או שלפחות ככה את מתנהגת.‬
‫ניסיתי להניא אותו מזה.‬
‫אבל הוא זועף כשאני מדבר אליו.‬
‫הוא רשע טהור.‬
‫כזה הוא פדרו פארמו.‬
‫ומי אני?‬
‫את הבת שלי.‬
‫שלי.‬
‫הבת של ברתולומה סן חואן.‬
‫מה עשינו?‬
‫למה הנשמות שלנו נרקבו?‬
‫זה לא נכון.‬
‫-מה לא נכון?‬
‫השתגעת?‬
‫כן, ברתולומה.‬
‫לא ידעת?‬
‫ידעת, פולגור, שהיא האישה היפה ביותר בעולם?‬
‫חשבתי שאיבדתי אותה לעולמים.‬
‫אבל אני לא מוכן לאבד אותה שוב.‬
‫אתה מבין אותי, פולגור?‬ ‫-כן.‬
‫תגיד לאביה שנספק מה שהוא צריך‬
‫כדי שימשיך את העבודה במכרות.‬
‫יהיה קל יותר לגרום לזקן להיעלם שם,‬ ‫אתה לא חושב?‬
‫יכול להיות.‬
‫צריך שזה יקרה.‬
‫היא צריכה להיות יתומה.‬
‫צריך לתמוך באלה שזקוקים להגנה.‬
‫ומה אם היא תגלה, בוס?‬
‫מי יספר לה?‬
‫מבין שנינו, מי יספר לה?‬
‫אני מניח שאף אחד.‬
‫אל תגיד "אני מניח".‬
‫אל תגיד את זה, והכול יהיה בסדר.‬
‫תשלח אותו להמשיך לעבוד שם,‬
‫אבל שלא יחשוב לקחת את בתו.‬
‫היא תישאר כאן.‬
‫תגיד לו את זה.‬
‫שוב, אני אוהב איך שאתה מטפל בדברים, בוס.‬
‫אתה מקבל את רוח הנעורים שלך בחזרה.‬
‫קדימה.‬
‫הויסה.‬
‫ברוכה הבאה, גברתי.‬
‫היכנסי בבקשה.‬
‫מכאן.‬
‫סוסאנה.‬
‫אני פדרו פארמו.‬
‫פדרו.‬
‫גברתי, אלך איתך.‬
‫זה אתה, ברתולומה?‬
‫מה עשינו?‬
‫מה קרה, דמיאנה?‬
‫למה צרחת?‬
‫לא.‬
‫לא צרחתי.‬
‫את כנראה חלמת.‬
‫אמרתי לך שאני אף פעם לא חולמת.‬
‫אף פעם.‬
‫חוץ מזה, חסרה לי המון שינה.‬
‫לא הוצאת את החתול אתמול בלילה,‬ ‫והוא לא נתן לי לישון.‬
‫החתול ישן איתי, בין הרגליים שלי.‬
‫הוא היה ספוג מים,‬ ‫אז נתתי לו להישאר במיטה שלי מתוך רחמים.‬
‫אני אומרת לך,‬ ‫הוא בילה את הלילה בתעלולים.‬
‫הוא באמת חמוד,‬ ‫אבל אני לא רוצה אותו פה כשאני ישנה.‬
‫מסכנה שכמוך, סוסאנה.‬
‫אביך מת.‬
‫שלשום.‬
‫היום באו להגיד לנו שאין מה לעשות.‬
‫כבר קברו אותו.‬
‫המסע היה ארוך מכדי להביא אותו לכאן.‬
‫את לבד לגמרי עכשיו.‬
‫אז זה באמת היה הוא.‬
‫באת להיפרד ממני.‬
‫תגידי לי מה את רואה, סוסאנה.‬
‫אני לא רואה כלום, אבא.‬
‫אוריד אותך עוד.‬ ‫תגיד לי מתי את מגיעה לתחתית.‬
‫תנסי למצוא משהו.‬
‫כסף!‬
‫חתיכות עגולות של זהב.‬
‫חפשי אותן, סוסאנה.‬
‫סוסאנה!‬
‫חפשי עוד, סוסאנה!‬
‫כסף!‬
‫זה אתה, אבי?‬
‫באתי לנחם אותך, ילדתי.‬
‫הלב שלך גוסס.‬
‫אל תיתן לליבך להפסיק לפעום.‬
‫לך מכאן, אבי.‬
‫ואל תחזור.‬
‫למה אתה בא לבקר אותי אם אתה כבר מת?‬
‫עכשיו תפתח את זה. שם.‬
‫תתעל את המים לכיוון הזה.‬
‫תחפור עמוק יותר.‬
‫ככה.‬
‫אני מכיר אותו.‬
‫הוא מנהל העבודה של מדיה לונה.‬
‫איך אוכל לעזור לכם?‬
‫אתה עובד עבור פדרו פארמו?‬
‫כן.‬
‫לך תגיד לו שאנחנו מהפכנים.‬
‫באנו לקחת את האדמות שלו.‬
‫בסדר.‬ ‫-תמהר!‬
‫לך תגיד לו שנפגוש אותו שם.‬
‫מהר יותר!‬
‫תרוץ מהר יותר, בן אדם!‬
‫מהר יותר!‬
‫הם לא שמו לב אליי.‬
‫אבל דון פולגור המסכן מת תוך כדי שהוא רץ.‬
‫תגיד לאנשים האלה‬ ‫שאני פה אם הם צריכים משהו.‬
‫הם צריכים לבוא להתמודד איתי.‬ ‫איזה מין מהפכנים הם?‬
‫אני לא יודע. ככה הם קראו לעצמם.‬
‫אבל קודם תעבור בלה קונסגרסיון.‬ ‫אתה מכיר את טילקואטה, שעיוור בעין אחת?‬
‫תגיד לו שאני צריך אותו מהר.‬ ‫-בטח, בוס.‬
‫רבותיי, מה עוד אני יכול לעשות בשבילכם?‬
‫טוב, כמו שאתה רואה, התחמשנו.‬
‫אז מה?‬
‫זה הכול. אתה לא חושב שזה מספיק?‬
‫למה עשיתם את זה?‬
‫כי גם אחרים עשו את זה. לא שמעת?‬
‫חכה להוראות שלנו ואנחנו נודיע לך מה המטרה.‬
‫אני יודע מה המטרה.‬
‫אם אתה רוצה, אסביר אותה.‬
‫מרדנו נגד הממשלה ונגד בני מינכם‬
‫כי נמאס לנו לסבול אתכם.‬
‫נגד הממשלה כי הם מנוולים,‬
‫ונגדכם כי אתם חבורת שודדים נבזים.‬
‫לא נגיד דבר על הממשלה.‬
‫כי נגיד להם‬ ‫מה שאנחנו רוצים להגיד עם כדורים.‬
‫כמה אתם צריכים עבור המהפכה שלכם?‬
‫אולי אוכל לעזור.‬
‫האדון כאן מדבר בהיגיון, פרסברנסיו.‬
‫אנחנו צריכים חבר עשיר שיעזור לנו.‬
‫ומי טוב יותר מאשר האדון הזה כאן?‬
‫בוא נראה, קסילדו!‬
‫כמה אנחנו צריכים?‬
‫הבחור הזה לא ייתן מים לאדם שעומד למות.‬
‫בואו נפיק את המרב מזה שאנחנו כאן‬
‫וניקח כל מה שיש לו,‬ ‫עד גרגר התירס שתקוע לו בגרון.‬
‫תירגע, פרסברנסיו.‬
‫בואו נגיע להסכמה.‬
‫תדבר אתה, קסילדו.‬
‫טוב, הייתי אומר שבערך 20,000 פסו‬ ‫יהיו התחלה טובה.‬
‫או שאולי האדון הזה חושב שזה מעט מדי,‬
‫לפי הלהיטות שלו לעזור לנו.‬
‫אז בואו נגיד 50,000.‬
‫אנחנו מסכימים?‬
‫אתן לכם 100,000 פסו.‬
‫כמה אנשים יש לכם?‬
‫שלוש מאות.‬
‫בסדר. אשאיל לכם עוד 300 איש‬ ‫כדי להגדיל את המספר שלכם.‬
‫תקבלו גם את האנשים וגם את הכסף תוך שבוע.‬
‫הכסף הוא מתנה, אבל האנשים הם בהשאלה.‬
‫אני לא רואה מניעה.‬
‫אז אראה אתכם בעוד שמונה ימים, רבותיי.‬
‫לעונג לי להכיר אתכם.‬
‫מי נראה לך הבוס שלהם?‬
‫הייתי אומר שזה עם הכרס הגדולה שישב באמצע‬ ‫ולא הרים מבט אפילו פעם אחת.‬
‫אני חושב שזה הוא.‬
‫לא, דמסיו.‬
‫אתה הבוס שלהם.‬
‫או שאתה לא רוצה להצטרף למרד?‬
‫אני רוצה מאוד.‬
‫אין כמו מהומה רצינית.‬
‫ראית במה מדובר, אז אתה לא צריך את עצתי.‬
‫תאסוף 300 איש נאמנים, ותצטרף למורדים.‬
‫השאר לפי מיטב הבנתך.‬
‫מה עם הכסף?‬
‫לתת אותו?‬
‫אתן לך עשרה פסו עבור כל אדם.‬
‫מספיק להוצאות הדחופות שלהם.‬
‫תגיד להם שאני שומר על השאר כאן לשימושם.‬
‫אל תתרחק יותר מדי מהאדמות שלי,‬
‫כדי שאם אחרים יבואו, שיראו שהן כבושות.‬
‫ותבוא לבקר אותי כשתוכל או כשיהיו לך חדשות.‬
‫אטפל בזה. להתראות, בוס.‬ ‫-צא לדרך.‬
‫עכשיו היא זאת שמדברת, חואן פרסיאדו.‬
‫מה היא אומרת?‬
‫היא אומרת שהיא תאבד את עצמה בתוכו,‬
‫כשהיא חשה את בשרה נפתח.‬
‫אבל שמותו יפגע בה אפילו יותר.‬
‫זה מה שהיא אומרת.‬
‫על מי היא מדברת?‬
‫בטח על מישהו שמת לפניה.‬
‫מרגריטה.‬
‫תפתחי, מרגריטה.‬
‫חתיכת בשר קטנה.‬
‫זה החול.‬
‫תשחה איתי.‬
‫כל כך הרבה קצף…‬
‫מתי זה ייגמר?‬
‫שום דבר לא נמשך זמן כה רב.‬
‫אין זיכרון, לא משנה כמה חזק, שלא מתפוגג.‬
‫אולי זה לא זיכרון.‬
‫שלושים שנה…‬
‫חיכיתי כדי לקבל את הכול.‬
‫לא סתם משהו, אלא כל מה שאפשר לקבל.‬
‫כדי ש…‬
‫לא יישאר דבר להשתוקק אליו.‬
‫חוץ ממך.‬
‫התשוקה שלי אלייך.‬
‫כששמעתי שאת חוזרת…‬
‫רציתי לחבק אותך…‬
‫לעטוף אותך באושר.‬
‫ובכיתי, סוסאנה.‬
‫כשגיליתי שאת סוף סוף חוזרת.‬
‫גברתי.‬
‫נכון שהלילה מלא בחטא, דמיאנה?‬
‫כן, סוסאנה.‬
‫ומהם החיים אם לא חטא?‬
‫את לא שומעת?‬
‫את לא שומעת את האדמה נאנקת?‬
‫לא, סוסאנה.‬
‫אני לא שומעת כלום.‬
‫אני לא בת מזל כמוך.‬
‫את היית נדהמת מהדברים שאני שומעת.‬
‫את מאמינה בגיהינום, דמיאנה?‬
‫כן, סוסאנה.‬
‫וגם בגן עדן.‬
‫אני מאמינה רק בגיהינום.‬
‫מה שלום הגברת?‬
‫רע. ממש רע.‬
‫סוסאנה?‬
‫ראיתי את דוניה סוסאניטה מתה.‬
‫מה זאת אומרת, דורותאה?‬
‫מה שאמרתי הרגע.‬
‫אני זוכרת שהאור בחלון כבה,‬
‫אחרי שדלק יותר משלוש שנים.‬
‫לילה אחר לילה.‬
‫טוב. אז תחכה כאן.‬
‫הפה שלי מלא עפר.‬
‫כן, אבי.‬
‫אל תגידי, "כן, אבי".‬
‫תחזרי על מה שאני אומר לך.‬
‫מה אתה מתכוון לומר לי?‬
‫אתה רוצה שוב שאתוודה?‬
‫לא, סוסאנה. באתי רק לדבר איתך.‬
‫להכין אותך למוות.‬
‫אני גוססת?‬
‫כן, בתי.‬
‫אז למה שלא תעזוב אותי במנוחה?‬
‫אני רוצה לנוח.‬
‫אעזוב אותך במנוחה, סוסאנה.‬
‫כשתחזרי על המילים שאגיד,‬
‫את תירדמי.‬
‫ואף אחד לא יעיר אותך שוב.‬
‫בסדר, אבי.‬
‫אעשה מה שאתה מבקש.‬
‫הפה שלי מלא בעפר.‬
‫אני בולע רוק מקציף.‬
‫אני לועס רגבי עפר, מלאים בתולעים.‬
‫הפה שלי מתעוות להעוויה, מנוקב בשיניים.‬
‫הזגוגית של עיניי נמסה.‬
‫השיער שלי בוער בלהבה יחידה.‬
‫הוא הגן עליי בזרועותיו.‬
‫הוא נתן לי אהבה.‬
‫יש עוד.‬
‫חזיון האלוהים.‬
‫החיזיון החולף האחרון‬ ‫שנראה על ידי אלה שנידונו לסבל נצחי.‬
‫האור העדין של גן העדן הנצחי שלו.‬
‫העליצות של הכרובים.‬
‫המבט מלא השמחה של האל.‬
‫ואף יותר מכך,‬
‫כל זה מתמזג בעצב ארצי עמוק.‬
‫מח העצמות שלנו בוער.‬
‫הדם בעורקינו הופך למיתרי אש.‬
‫גורם לנו להירתע בכאב שלא ייאמן…‬
‫שלעולם לא שוכך…‬
‫שתמיד מלובה על ידי זעם האל.‬
‫את תופיעי בפני האל.‬
‫והשיפוט שלו את החוטאים לא אנושי.‬
‫לך עכשיו, אבי.‬
‫אל תדאג לי.‬
‫אני שלווה.‬
‫ואני עייפה מאוד.‬
‫דמיאנה.‬
‫לכי לבכות במקום אחר בבקשה.‬
‫צלצול המוות הזה ארך יותר מכפי שהיה צריך.‬
‫- העיבור ללא חטא -‬
‫אנשים התחילו להגיע מכל מקום,‬
‫נמשכים על ידי צלצול הפעמונים.‬
‫ובהדרגה זה הפך למסיבה גדולה.‬
‫קומאלה התמלאה באנשים, בחגיגות ובמהומה.‬
‫היי! היא באוויר!‬
‫מדהים!‬
‫זוזו מהדרך!‬
‫הפעמונים סוף סוף הפסיקו לצלצל.‬
‫אבל המסיבה המשיכה.‬
‫לא הייתה דרך לגרום להם להבין‬
‫שזה היה זמן של אבל, ימים של אבל.‬
‫אש!‬
‫אל תמשיך לעמוד שם, דון פדרו.‬
‫תשב, לפחות.‬
‫אני אשב בחיבוק ידיים‬
‫וקומאלה תמות ברעב.‬
‫בוס.‬
‫האב רנטרייה התחמש.‬
‫מדוע?‬
‫כי הממשלה המהפכנית‬ ‫השעתה את שירותי הכנסייה.‬
‫לא היית עם וייה?‬
‫או שזה היה אוברגון?‬
‫עשו שם שלום, דון פדרו.‬
‫אנחנו לבד.‬
‫מה נעשה?‬
‫נצטרף אליו או נילחם בו?‬
‫זה לא נתון לוויכוח.‬
‫תהיו לצד הממשלה.‬
‫אבל אנחנו לוחמים לא סדירים.‬
‫הם יראו בנו מורדים.‬
‫אז תעשו מה שאתם רוצים.‬
‫אני אצטרף לכומר.‬
‫אני אוהב את איך שהוא צועק.‬
‫חוץ מזה, זאת גאולה מובטחת.‬
‫טוב, בוס.‬
‫נתראה.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫מאז שפדרו פארמו סילק את האנשים‬ ‫והתיישב בכיסא שלו…‬
‫האדמה הפכה לשממה ונותרה חרבה.‬
‫העיירה החלה להתרוקן.‬
‫מכל עבר, אנשים גססו.‬
‫וקומאלה התמלאה בפרדות לשלום.‬
‫אני נשארתי כי לא היה לי לאן ללכת.‬
‫אבל עם האנשים, הצדקה שחייתי עליה גם נעלמה.‬
‫והתחלתי לרעוב למוות.‬
‫אחרי שמצאנו אותך,‬
‫העצמות שלי היו נחושות למצוא מנוחה.‬
‫מה עם נשמתך?‬
‫לאן את חושבת שהיא הלכה?‬
‫היא התחננה שאחזור ואקום‬ ‫ואמשיך להיגרר הלאה בחיי.‬
‫כאילו היא עדיין קיוותה לנס כלשהו‬ ‫שיטהר אותי מחטאיי.‬
‫לא ניסיתי אפילו.‬
‫פתחתי את פי כדי לתת לה לצאת.‬
‫והיא עזבה.‬
‫הרגשתי כאשר חוט הדם‬
‫שחיבר אותה לליבי נפל לתוך ידיי.‬
‫חשבתי שאיש לא יבחין בי.‬
‫אני משהו שלא מפריע לאף אחד.‬
‫אפילו לא תפסתי מקום באדמה.‬
‫קברו אותי בקבר שלך,‬
‫היכן שהיה לי מקום בדיוק בשקע של זרועותיך.‬
‫עלה בדעתי שאני צריכה להיות זו‬ ‫שמחזיקה אותך בזרועותיי.‬
‫מה עם פדרו פארמו?‬
‫שנים חלפו, והוא תמיד היה שם, כמו דחליל.‬
‫הוא שכח משינה ומהזמן.‬
‫כי הוא פחד מהלילות‬ ‫שמילאו את החושך ברוחות רפאים.‬
‫להיות כלוא עם רוחות הרפאים שלו.‬
‫מזה הוא פחד.‬
‫דמיאנה!‬
‫בואי תראי מה האיש הזה רוצה.‬
‫תנו לי קצת כסף כדי לקבור את אשתי.‬
‫שחרר אותנו, אלי, ממלכודות השטן.‬
‫מה אמרת?‬
‫באתי כדי לקבל קצת עזרה לקבור את אשתי.‬
‫אפילו מכרתי את החמורים שלי‬ ‫כדי לשלם לרופא, אבל…‬
‫פשוט תלך.‬
‫זה היה לחינם, אתה יודע?‬
‫היא שם.‬
‫לבדה.‬
‫בחום ובלחות.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! שמישהו יעזור לנו!‬
‫תן לי משהו.‬
‫תן לי משהו!‬
‫אתה בסדר, בוס?‬
‫בוא נלך.‬
‫זאת אני, דון פדרו.‬
‫תרצה שאביא את ארוחת הצהריים שלך?‬
‫אלך לשם.‬
‫אני הולך.‬
‫- הסוף -‬
‫- מבוסס על הרומן מאת חואן רולפו -‬
‫תרגום כתוביות: זיוית אוריין‬