Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫NETFLIX מציגה‬
‫שירו, זארוד!‬
‫אנחנו החזקים‬
‫אין לנו פחד‬
‫זא-זא-זארוד‬
‫מקור החיים של הג'ונגל, הרימו את קולכם‬
‫אדמה תומכת במים‬
‫מים מגדלים את העצים, אור השמש מאיר‬
‫והופך את העצים לג'ונגל‬
‫אתם שומעים את זה?‬
‫קול רקיעות רגליים‬
‫אתם שומעים את זה?‬
‫את הקולות הרבים‬
‫מקור החיים של הג'ונגל, הרימו את קולכם‬
‫מתחת לעץ הלב‬
‫היי! קדימה!‬ ‫-כן.‬
‫כן! תפוס אותו!‬
‫היי! מה זה?‬
‫באתי לכאן לדבר על זה עם זקן השבט.‬
‫שכחת שאיש לא מורשה להיכנס לטריטוריה שלנו?‬
‫שכחת?‬
‫די, די.‬
‫נראה לי שאתה הבאת משהו לא שגרתי יחד איתך.‬
‫זקן השבט.‬
‫זה בן אדם, נכון?‬
‫ונראה שהוא תינוק.‬
‫בן אדם?‬
‫זה?‬
‫זה מסריח.‬
‫יש לו ריח כמו לישבן של סטאנקי.‬
‫אז תגיד לי...‬
‫מה אתה מתכוון לעשות איתו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל כולם שמעו את זה, נכון?‬
‫את הקול הזה.‬
‫אם אעזוב אותו, הוא לא ישרוד.‬
‫זה לא עניין שלנו!‬
‫איש לא יפר את החוקים שלנו!‬
‫אני אפטר ממנו!‬
‫תכסח אותם!‬ ‫-תפוס אותם!‬
‫תציית לחוקים!‬ ‫-תוציא אותו עכשיו!‬
‫מים מגדלים את העצים.‬ ‫האור מאיר והופך את העצים לג'ונגל.‬
‫המים המכובדים האלה מגדלים את הזארוד‬ ‫ומעניקים לנו את השפע העשיר שלנו.‬
‫אם נכניס אחרים לאדמה שלנו,‬ ‫אנחנו ניחלש וניעלם.‬
‫זה החוק של הזארוד!‬
‫תפסיקו להתלונן.‬
‫אני יודע את זה.‬
‫אז תמהר ו...‬
‫אני אלך למצוא את ההורים שלו!‬
‫מה?‬
‫אני אפרוש מהקבוצה.‬
‫אתה יודע מה אתה אומר?‬
‫החוק לא יהיה תקף יותר מבחינתי.‬
‫אתה לעולם לא תחזור שוב.‬
‫אתה תאבד את כל חבריך.‬
‫אם כך, אין ברירה.‬
‫איזה טיפוס מוזר.‬
‫אני לא מאמין. חשבתי שאוכל לבטוח בך.‬
‫אתה בוגד!‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה יודע, גוזל קטן?‬
‫קשה לעוף לגובה כאן‬
‫השמיים מחכים לך‬
‫נכון, הדרך ארוכה‬
‫זו ההזדמנות‬
‫היא בידיך‬
‫כאן לידך‬
‫אעוף לצדך‬
‫גם אם יש סערות,‬ ‫גם אם יש רוחות חזקות‬
‫אל תשכח חבר, אני תמיד איתך‬
‫גם בכל צרה‬
‫לא חשוב מה פתאום קרה‬
‫אל תשכח חבר, אני תמיד איתך‬
‫תמיד איתך‬
‫תעצור את הדמעות‬
‫תמצא כוח לנסות‬
‫אם תיפול תקום מיד‬
‫אל תירא ואל תפחד‬
‫שם בשמיים‬
‫בלילה תזהר‬
‫אפרוש כנפיים‬
‫אעוף לצדך‬
‫תמיד איתך‬
‫זו העיירה מיליפה, קטנה ומוקפת בג'ונגל.‬
‫כאשר אש ממשיך במסעו להפוך למאסטר פוקמון‬ ‫עם השותף שלו פיקאצ'ו,‬
‫הוא מתכנן להיכנס אל יער אוקויה,‬ ‫בחיפוש אחר הרפתקה.‬
‫היי, חבר.‬
‫טוב, אני חייב ללכת!‬
‫רק רגע!‬
‫מה, אמא?‬
‫אתה בטוח שאתה מוכן?‬
‫אני מוכן. אני אהיה בסדר.‬
‫נתראה!‬ ‫-עצור!‬
‫הגישה הזאת הכי מדאיגה אותי!‬ ‫מה לגבי שיקויים,‬
‫בגדים נוספים והאוכל של פיקאצ'ו?‬ ‫אתה צריך את כל זה.‬
‫את דואגת יותר מדי, אמא.‬ ‫-זה כל העניין בלהיות הורה.‬
‫בסדר, שמעתי אותך. אני מנתק.‬
‫הנה שוב הגישה הזאת!‬
‫אם חס וחלילה משהו רע היה קורה לך...‬
‫אה! מישהו קורא לי!‬
‫נתראה!‬
‫אמא היתה מדברת עד מחר אם היא היתה יכולה.‬
‫תראה את זה, חבר.‬
‫הג'ונגל! הוא ענקי!‬
‫תמהר, דאדא!‬
‫תאט קצת, קוקו!‬ ‫-הגרגרים היו כמעט בשלים בפעם האחרונה.‬
‫אתה לא צריך למהר.‬
‫הגרגרים יחכו.‬ ‫-לעולם אין לדעת, נכון?‬
‫מה קרה, כולם?‬
‫תירגעו. אני לא יכול להבין‬ ‫כשכולכם מדברים יחד!‬
‫מה קרה, קוקו?‬ ‫-הם כועסים.‬
‫אז זה מה שזה.‬
‫היי, דאדא?‬
‫אז זה...‬
‫הם באים כל הדרך לכאן.‬
‫תירגעו כולם. שקט. אין לי שום קשר לזה.‬
‫גם אני רציתי מאוד ליהנות מקצת גרגרים‬ ‫עם הבן שלי.‬
‫זה מסריח. הריח הזה...‬
‫היי, דאדא?‬
‫אני רעב כל כך.‬
‫היי...‬
‫אני חושב שיש לי רעיון טוב.‬
‫זה לא סתם רעיון טוב. זה רעיון נהדר!‬
‫ניצור מקום בשבילנו.‬ ‫מקום שצומחים בו גרגרים!‬
‫כן. זה באמת הגיוני.‬
‫מעולם לא חשבתי על זה.‬
‫בוא נעשה את זה! רעיון נהדר!‬
‫באמת?‬ ‫-יש זרעים בתוך הדבר הזה, נכון?‬
‫בוא נשים אותם קרוב לבית!‬
‫הם לא יטרידו אותנו,‬ ‫וברגע שיהיו לנו המון גרגרים...‬
‫נוכל לחלוק אותם עם כולם.‬
‫רק הבן שלי יכול לחשוב על רעיון כזה.‬
‫טוב. אם כך, החלטנו.‬
‫אז בוא נאסוף מה שאפשר ונלך הביתה.‬
‫תראה, פיקאצ'ו.‬
‫אתה רואה את זה?‬
‫אף פעם לא ראיתי מהלך כזה.‬
‫נהדר! בוא נילחם ונתפוס אותו!‬
‫פיקאצ'ו, מתקפה מהירה!‬
‫מצוין!‬
‫פיקאצ'ו, תשתמש במכת ברק!‬
‫צא, פוכ...‬
‫איזה פוקמון מצחיק.‬
‫הוא פשוט לא מרסן את עצמו.‬
‫נכון, אבל אם פיקאצ'ו לא היה כזה,‬ ‫הוא לא היה מתאים לצוות רוקט.‬
‫עדיין, הייתי אומר שיש משהו קצת מטריד‬ ‫בלהיות מחושמל מבפנים.‬
‫זה מחשמל אותי רק לחשוב על זה.‬
‫תראו את זה.‬
‫הפעם נישאר רגועים.‬
‫הוא ממש מהיר. אבל בטוח שאני אתפוס אותו...‬
‫זו נפילה רצינית.‬
‫נפגעת?‬
‫אני בסדר. באמת. רואה?‬
‫וואו.‬
‫נו, לא עוד פעם.‬
‫תגיד, אתה מאמן פוקמונים במקרה?‬
‫כן.‬
‫קוראים לי אש, ואני מהעיירה פאלט.‬ ‫וזה השותף שלי, פיקאצ'ו.‬
‫אני שרון, חוקרת של חברת באיוטופ.‬
‫נעים להכיר אותך!‬
‫את חוקרת? אז מה את חוקרת כאן?‬
‫אנחנו אוספים דגימות‬ ‫כדי לראות אילו רכיבים המים מכילים.‬
‫הרכיבים כל כך מגניבים!‬
‫נודניק תמים.‬ ‫-טיפש כמו גדר עץ!‬
‫אז מה הם עושים באמת?‬
‫הנה. מצאתי.‬
‫"אנחנו בחברת באיוטופ‬ ‫משתמשים בטכנולוגיה מתקדמת‬
‫כדי לגלות וליישם פיתוחים‬ ‫שמובילים לשלווה ולהרמוניה‬
‫לאנשים וגם לפוקמונים".‬
‫נשמע לי ממש רציני.‬
‫באמת?‬ ‫-מי זה?‬
‫"מנהיג הצוות שלנו, דוקטור זד.‬
‫מוביל את החיפוש ואת המחקר‬ ‫של מעיין בעל כוחות ריפוי".‬
‫כתוב.‬ ‫-מעיין ריפוי?‬
‫דבר כזה קיים בכלל?‬ ‫-בין שהוא קיים ובין שלא...‬
‫נראה שיש הזדמנויות לצוות רוקט‬ ‫שרק מחכות פה.‬
‫ולבוס לא נמאס בכלל מהזדמנויות.‬
‫זהו! זה אמור להצליח.‬
‫וואו.‬
‫זה נראה ממש טוב.‬
‫נכון. אבל לא יצמח כאן כלום בזמן הקרוב.‬
‫אני תוהה מתי הגפנים שלי יצמחו סוף סוף.‬
‫אתה תסתדר בלעדיהן.‬
‫דאדא, אני אחזור מיד.‬ ‫-היי!‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫תראה לי איפה.‬
‫אבל...‬
‫אני מניח שאני לא צריך להיות מופתע כל כך.‬
‫היי, תפסיקו!‬
‫תיקחו נשימה ותירגעו!‬
‫תפסיקו עם זה!‬
‫תקשיב, אתה כאן אז היית צריך לעצור אותם.‬
‫אני לא מאמין. חייבים לעצור אותם.‬
‫ואז לנסות לטפל בפציעות של פלאיגון,‬ ‫אחרת הוא לא יחזור לעוף.‬
‫זה בדיוק מה שהיינו צריכים.‬
‫תפוס אותי אם תוכל!‬
‫זו תוכנית מסוכנת,‬ ‫אבל נגרום לכך שהיא תצליח.‬
‫תהיה בשקט.‬
‫אתה נרפאת. אתה בסדר, אז תחזור הביתה.‬
‫אם הם ימצאו אותנו, זה עלול להיות מכוער.‬ ‫-נו, קוקו!‬
‫מי "הם" אמורים להיות?‬ ‫-אוי! פלאיגון, זוז!‬
‫אנחנו רק השתמשנו במעיין.‬ ‫-המעיין הוא הטריטוריה שלנו, לא שלכם!‬
‫איך אתה מעז לדבר על טריטוריה‬ ‫אחרי שאכלתם את כל האוכל שלנו?‬
‫זה טבעי שהחזק יגנוב מהחלש!‬
‫כל דבר בטבע הוא חלק מהחוק שלנו!‬ ‫-לא נמאס לך להגיד את זה?‬
‫היצור הקטן הזה!‬
‫יש לך החוצפה לחשוב שתוכל להביס אותי, קוקו?‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-תשתוק!‬
‫אז הגעת.‬
‫דאדא, זה אתה!‬
‫אני אמרתי לך להתרחק!‬ ‫-אבל אני...‬
‫בלי תירוצים!‬
‫חושבים שתוכלו להסיג גבול ולא לקבל עונש?‬
‫אני יודע שזו היתה טעות!‬
‫אני אקח את הבן שלי ונעזוב! זקן השבט!‬
‫אני מתנצל.‬
‫אני אוודא שזה לעולם לא יקרה שוב. בבקשה.‬
‫החוק הוא עדיין החוק.‬
‫אחרי שהוא הופר זה מאוחר מדי.‬
‫עכשיו, תעזבו מיד.‬
‫קדימה, קוקו.‬
‫זקן השבט תמיד היה רך כלפיך.‬
‫אני לא מאמין עליך!‬
‫הם אלה שלוקחים הכול לעצמם!‬
‫לזארוד תמיד יהיה את חוק הזארוד.‬ ‫החוק מאפשר להם לחיות.‬
‫אז מי אמור לדאוג לשאר פוקמוני הג'ונגל?‬
‫פוקמוני הג'ונגל נהדרים.‬
‫איש לא יודע את זה.‬ ‫פלאיגון מתחיל מריבות, אבל הוא חזק כל כך.‬
‫ונינג'אסק ממש ממש מהיר!‬ ‫קוטוני נשארים יחד ולא עוזבים!‬
‫אני יודע. תירגע.‬
‫בסדר.‬
‫זה באמת נורא כל כך?‬ ‫-זה נורא בשביל הזארוד.‬
‫טוב, אז כנראה אני לא זארוד.‬
‫זו הסיבה שבגללה אני לא מבין את החוק.‬
‫הידיים שלי לא כמו שלהם.‬
‫גם העור שלי לא כמו שלהם!‬ ‫-אתה טועה! אתה כן זארוד!‬
‫אז למה אני לא יכול ליזום‬ ‫אפילו מהלך אחד? מה אני בדיוק?‬
‫אתה...‬
‫קוקו!‬
‫כשמדובר בפוקמונים,‬ ‫הוא תמיד מתעלם מכל החוקים.‬
‫אתה בסדר? תחזיק מעמד.‬
‫בבקשה, ראפלט! בבקשה, ראפלט!‬
‫מה קרה, קוקו?‬
‫דאדא!‬
‫הוא לא זז בכלל!‬
‫היי, כמו מה אני נראה לך, סקוובט?‬
‫אני לא התכוונתי לזה.‬
‫אם אני לא זארוד, אז מה אני לכל הרוחות?‬
‫מי אני אמור להיות?‬
‫היי, אתה בסדר?‬
‫הוא חי.‬
‫תחזיק מעמד. אנחנו נשיג לך עזרה.‬
‫הרכב המים מסקטור בי יצא שלילי‬ ‫מבחינת משקעים.‬
‫בואו נחזור אל סקטור די.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫דגימת המים הזאת תהיה ההוכחה שאנחנו צריכים‬ ‫לקיומו של מעיין הריפוי.‬
‫עכשיו אין לי שום ספק שנוכל למצוא אותו.‬
‫אנחנו ממש קרובים.‬
‫אנחנו ממש מצטערים.‬
‫בדיוק העבירו אותנו לכאן מהמפקדה.‬
‫אני מתנצל.‬
‫מישהו נפצע?‬
‫כולנו בסדר גמור, אדוני.‬
‫מצוין.‬
‫הכול וכולם כאן חיוניים למחקר שלנו.‬
‫בבקשה, תהיו זהירים יותר.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-בסדר.‬
‫עכשיו תדאגו לנקות את הבלגן.‬ ‫-מיד, אדוני.‬
‫היי. אל תעשו דבר שלא התבקשתם לעשות.‬
‫ודבר אחד ששכחתי לציין.‬
‫החדר של הדוקטור מחוץ לתחום.‬
‫הוא ממש כועס אם מישהו נכנס לשם.‬
‫כן...‬
‫היי, התעוררת?‬
‫איך אתה מרגיש?‬
‫וואו, תירגע!‬
‫אתה נפגעת או משהו?‬
‫היי!‬
‫אתה מרגיש טוב יותר עכשיו?‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫אתה מדהים!‬
‫זא-זא-זא-זארוד.‬
‫לא, דרדנה!‬
‫משהו לא בסדר! חייבים לעצור אותו!‬
‫תתרחקו ממנו!‬
‫אתה באמת מדהים! איך אתה עושה את זה?‬
‫הנה אתה!‬
‫מי היה מאמין?‬
‫בדרך כלל דרדנה לא מחבב זרים ככה.‬
‫תודה רבה, אדוני.‬
‫היי, לאן אתה הולך?‬
‫איך עשית את זה קודם?‬
‫העניין עם דרדנה?‬
‫למה אתה בורח?‬
‫מה קרה?‬
‫אה, זה.‬
‫הנה. אתה רוצה לראות פוכדור?‬ ‫רואה? גם לי יש פוכדור כזה.‬
‫היי, מה אתה עושה?‬
‫היי! תעזוב. בבקשה.‬
‫פיקאצ'ו, אני צריך קצת עזרה פה.‬
‫תחכה רק רגע. יכול להיות שזו הפעם הראשונה‬ ‫שאתה רואה פוכדור?‬
‫פיקאצ'ו, מה העניין?‬
‫אין מצב! מה, אתה יכול לדבר עם פיקאצ'ו?‬
‫מדהים!‬
‫אז, קוראים לי אש.‬
‫פיקאצ'ו. פיקאפי.‬
‫אתם מדברים זה עם זה.‬
‫אבל קוראים לי אש, מבין?‬
‫קוראים אש.‬ ‫-כן.‬
‫אז איך קוראים לך?‬
‫קוקו!‬
‫אוקיי, קוראים לך קוקו.‬
‫נעים להכיר אותך!‬
‫תבוא איתי‬
‫נראה עולם רק שנינו‬
‫כאן לצדי‬
‫זה הגורל שלנו‬
‫עם כל צרה פה יחד נתמודד‬
‫תהיה רגוע, ורק תתעודד‬
‫מדהים!‬
‫נלמד יחדיו‬
‫ונרוץ בלי פחד‬
‫נצא עכשיו‬
‫ואם תיפול, אושיט יד‬
‫חולקים הרפתקאות כמו חברים‬
‫מה העתיד צופן זאת לא יודעים!‬
‫הו וו-הו-הו‬
‫כולם מאוחדים פה‬
‫לא נעצור לעולם‬
‫הו וו-הו‬
‫כולם מאושרים פה‬
‫כי יחדיו זה מושלם‬
‫ביחד עם חברים, ביחד‬
‫כן, כן‬
‫הו וו-הו‬
‫כולם מאושרים פה‬
‫ביחד רק נהנים‬
‫ביחד עם חברים, ביחד‬
‫ממש יפה, אה?‬
‫מה קרה? היי, קוקו!‬
‫הזיקוקים מבוטלים?‬
‫הפוקמונים האלה מפריעים לנו.‬
‫אתם מוכנים פשוט להירגע?‬
‫קדימה! מה לכל הרוחות קורה להם?‬
‫קרה משהו?‬
‫אנחנו רק מנסים להתכונן לזיקוקים של הלילה,‬
‫אבל הם ממשיכים להפריע לנו.‬
‫מעניין מה הסיבה.‬ ‫-אם היינו יודעים, היינו מטפלים בזה.‬
‫אנחנו נפספס את שעת ההתחלה.‬
‫היי! זה מסוכן! תרד משם!‬
‫תחכו שנייה, בבקשה!‬
‫הוא יכול להבין מה פוקמונים אומרים.‬
‫ברור שהוא מבין, ילד.‬ ‫-לא, באמת!‬
‫אני חושב שהוא הבין משהו.‬
‫נראה שהוא מצא משהו.‬
‫תכבו את זה! מיד!‬ ‫-אש!‬
‫מה לעשות עם זה?‬
‫תחכה רגע!‬
‫כולם, למשוך!‬
‫לאט, לאט.‬
‫ילד תלוי שם. תדאגו לכך שהחבל לא ייקרע!‬
‫בזהירות. לאט. הוא בחוץ!‬
‫אחד מהם היה תקוע בתוך הצינור.‬
‫הבנתי, זו הסיבה לכך‬ ‫שלא רציתם שישגרו את הזיקוקים.‬
‫אני צודק?‬
‫לא היה לי מושג.‬
‫כנראה הייתי די קשוח איתם מקודם.‬
‫אני שמח בשבילכם, חבר'ה.‬
‫הוא ממש טיפוס מוזר, אה?‬
‫הכול בסדר. אלה בסך הכול זיקוקים.‬
‫בסך הכול זיקוקים.‬
‫אדון ראש העיר!‬
‫נראה שארגנת מופע נהדר גם השנה.‬
‫תודה רבה לך!‬
‫אנחנו חייבים את זה להם,‬ ‫הם הצילו את פיילינקס.‬
‫טוב, אז כדאי שאתם תדעו‬
‫שלהכרת התודה שלי אין גבולות. תודה לכם.‬
‫ובזכות זה,‬
‫שיגרנו בהצלחה את הזיקוקים שלנו‬ ‫כדי להביע את משאלתנו לסאלבי.‬
‫סאלבי, הפוקמון המיתי?‬ ‫-כן.‬
‫סאלבי הוא בעצם שומר הג'ונגל שלנו.‬
‫אני אוכל לראות את סאלבי?‬
‫לא. לצערנו, עבר זמן רב מאוד‬ ‫מאז שראינו אותו בסביבה.‬
‫למה?‬
‫אומרים שסאלבי מופיע רק כאשר הכול שליו.‬
‫וכאשר הוא לא מראה את עצמו,‬
‫זה אומר שעלול להתרחש משהו רע מאוד בג'ונגל.‬
‫וואו.‬
‫אבל מספרים גם סיפור אחר.‬
‫כאשר סאלבי נעלם, איפשהו עמוק בתוך הג'ונגל,‬
‫אומרים שביצה נותרת מאחור.‬
‫אומרים גם שסאלבי הביא לפה את הביצה מהעתיד.‬
‫כן? מהעתיד?‬
‫תזכור, זה רק סיפור.‬
‫אשמח אם סאלבי יחזור לג'ונגל שלנו‬
‫ושלכל האנשים והפוקמונים האלה‬ ‫יהיה עתיד זוהר יותר.‬
‫ומופע הזיקוקים הנפלא שלנו‬ ‫נערך בגלל המשאלה הזאת.‬
‫קוקו?‬
‫אהה... זה רק אתה.‬
‫המשפחה הזאת? מה איתם?‬
‫אנחנו נראה אותם שוב בפעם הבאה.‬ ‫-מחר? בבקשה?‬
‫אני לא חושב שמחר יהיה אפשרי.‬
‫לא עד שתהיה בן שש.‬
‫"משפחה".‬
‫מה קרה?‬
‫מה קרה, קוקו?‬
‫אתה מחפש משהו?‬
‫אש.‬
‫מה אמרת? אתה מבקש ממני לבוא איתך?‬
‫היי, קוקו. אנחנו נלך עוד הרבה?‬
‫איזה פוקמון חמוד.‬
‫זו מלכודת.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אש!‬
‫זה פוקמון?‬
‫קוקו. משפחה.‬
‫רגע, אז הוא המשפחה שלך?‬
‫אתה השתמשת בשפת בני האדם?‬
‫קודם אתה פשוט נעלם ללא עקבות,‬ ‫ועכשיו אתה מביא בן אדם?‬
‫אתה ידעת כל הזמן.‬
‫אני בן אדם, נכון?‬
‫קדימה, דאדא, תגיד את האמת.‬
‫אני בן אדם. בדיוק כמוהו.‬
‫אני ממש לא זארוד, נכון?‬ ‫-טעות! אתה זארוד!‬
‫אל תשקר לי!‬
‫אאוץ'.‬
‫מה אתה חושב שקורה פה?‬
‫הם באמת נראים כמו משפחה.‬
‫הבאתי לכאן את אש כדי שאוכל להראות לך אותו.‬
‫והיו עוד המון אנשים שנראו כמוני שם.‬
‫הם שיגרו משהו למעלה לשמיים שנצנץ.‬
‫בני אדם ופוקמונים צפו בזה יחד. חייכו יחד.‬
‫הזארוד לא יכולים לעשות את זה.‬ ‫אתה לימדת אותי הכול!‬
‫אתה הראית לי איך להשיג אוכל. איך לרוץ.‬
‫איך להתנדנד על גפנים. את הכול.‬
‫אז למה...‬
‫למה לא סיפרת לי על בני האדם?‬
‫לא רציתי שתהיה עצוב.‬ ‫-אל תגיד את זה.‬
‫חשבתי שאני מוזר בגלל שהתחברתי‬ ‫עם כל הפוקמונים.‬
‫אבל זה לא היה זה. זה היה בגלל שאני בן אדם.‬
‫אם כך אוכל להיות חבר של פוקמונים,‬ ‫אני מעדיף להיות בן אדם!‬
‫ידעתי שזה יקרה במוקדם או במאוחר.‬
‫אתה צודק בהחלט.‬
‫אתה באמת בן אדם, ואני לא דאדא האמיתי שלך.‬
‫עכשיו אתה יודע.‬ ‫-אז תספר לי מי אני.‬
‫בוא אחריי.‬
‫נראה שהם עצרו את המחקר הזה לפני עשר שנים.‬
‫מה הסיבה?‬
‫היתה תאונה כלשהי.‬ ‫-תאונה?‬
‫נראה שהמחשב הזה ממש מאובטח,‬ ‫אז נצטרך להפעיל את המחשב של הדוקטור.‬
‫לא הזהירו אותנו?‬
‫היה ממש חשוד שאסור להיכנס לחדר של הדוקטור!‬
‫אין ספק. הדוקטור מסתיר משהו!‬
‫כשמצאתי אותך, ירד גשם.‬
‫אתה היית לבד, שכבת בקופסה מוזרה.‬
‫לא היו בני אדם אחרים בסביבה.‬
‫ואתה ענדת את זה כשמצאתי אותך.‬
‫למה לקחת אותי איתך?‬
‫אני באמת לא יודע.‬
‫מעולם לא הכרתי את המשפחה שלי.‬ ‫ומעולם לא ידעתי מאיפה באתי.‬
‫אתה הזכרת לי את עצמי.‬ ‫לא יכולתי פשוט להשאיר אותך שם.‬
‫התינוק שבתמונה זה אתה.‬
‫שני בני האדם הגדולים‬ ‫הם בטח ההורים האמיתיים שלך.‬
‫הם נראים בדיוק כמוך.‬
‫חיפשתי בכל מקום,‬ ‫בניסיון להחזיר אותך למשפחה שלך,‬
‫וכך אני מצאתי את המקום הזה.‬
‫אני חושב שזה בטח היה קן המשפחה שלך.‬
‫אבל עד שהצלחתי למצוא אותו,‬ ‫הוא כבר נראה ככה.‬
‫בסופו של דבר הבנתי שאני אגדל אותך בעצמי.‬
‫במבט לאחור, יכול להיות‬ ‫שההחלטה הזאת היתה טעות.‬
‫אחרי הכול, גרמתי לך להיות עצוב.‬
‫זהו זה. אני סיפרתי לך הכול.‬
‫עכשיו אתה חייב להחליט.‬ ‫תעשה מה שתרצה עם המקום הזה.‬
‫דאדא!‬
‫קוקו...‬
‫ועכשיו רק...‬
‫בשביל מה זה היה?‬
‫כן! הצלחתי.‬ ‫-עכשיו אני אעשה את זה.‬
‫בואו נראה. מעניין אם יש משהו נחמד‬ ‫בחדר של הדוקטור.‬
‫תהיי זהירה עם זה! זה היחיד שיש לנו.‬
‫אני יודעת, אני יודעת!‬
‫הנה.‬
‫הכול טוב.‬ ‫-כן. בינתיים.‬
‫זה המטורף שניסה לבלוע את פיקאצ'ו!‬
‫לא! היי! תעזוב!‬
‫תתנהג יפה! תתרחק ממני!‬
‫תתבגר! מטורף רע!‬
‫לך למצוא לך מכשיר משלך!‬ ‫-מספיק!‬
‫הספיק לי מזה כבר.‬
‫לגנב הזה יש בעיות.‬
‫לא!‬
‫כשהסתכלתי על שניכם,‬ ‫התחלתי פתאום לחשוב על אבא שלי.‬
‫כשהייתי קטן, סיפרתי לילדים אחרים‬ ‫על המטרה שלי, והם צחקו עליי.‬
‫אבל אבא שלי אמר לי משהו שאף פעם לא שכחתי:‬ ‫המפה למטרה שלך נמצאת בתוכך.‬
‫אם תוותר, החלום שלך לעולם לא יתגשם.‬
‫עכשיו, כשאני במסע שלי עם פיקאצ'ו,‬ ‫אני מתחיל להבין למה הוא התכוון.‬
‫אל תיתן לזה להדאיג אותך. אתם משפחה.‬
‫אתם יכולים להתווכח,‬ ‫ובסוף הכול יחזור להיות כרגיל, אתה תראה.‬
‫מה אני אגיד לך?‬
‫משפחה ממש יכולה להיות תעלומה, אה?‬
‫מה קרה?‬
‫מה אתה מחפש?‬
‫הו, כן! אתה רוצה למצוא את המשפחה שלך!‬
‫אעזור לך לחפש.‬
‫אני חושב שראיתי את זה פעם.‬
‫אתה רואה? פגשתי מישהי עם הסימן הזה היום.‬
‫אני בטוח שהיא יודעת משהו על זה.‬
‫קוקו, נלך?‬
‫קוקו, נלך!‬
‫זקן השבט, זה אתה? זה מפתיע מאוד.‬
‫סיפרת לו את האמת.‬
‫הייתי צריך לעשות זאת מההתחלה.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫איך אוכל לדעת משהו על להיות דאדא?‬ ‫מעולם לא היה לי כזה...‬
‫אז לא הפכתי לכזה.‬
‫אנחנו לא ראינו את סאלבי כבר זמן רב, נכון?‬
‫סאלבי?‬
‫הפעם האחרונה שראיתי אותו היתה...‬
‫אה, כן, רק קצת לפני ש...‬
‫אתה הופעת בחיי.‬
‫אתה אומר שזו אשמתי?‬
‫תחכה עד שאסיים לדבר, בבקשה.‬
‫קודם סאלבי נעלם לו, ואז אתה מופיע...‬
‫ואתה מחליט לגדל את קוקו.‬
‫אתה לא חושב שאולי יש סיבה לאירועים האלה?‬
‫אתה מחזיק בגורל שלך.‬
‫התשובה ידועה רק למים שמעניקים חיים.‬
‫המעיין! בוא ניקח אותו למעיין!‬
‫אסור לנו! זה מסוכן! איך אוכל להרשות זאת?‬
‫אבל אני מחזיק פוקמון שזקוק לעזרתנו.‬
‫אני חייב לעשות משהו!‬
‫בסדר.‬
‫קדימה, תן לי אותו.‬
‫יש דרך אחרת שבה נוכל לעזור לו.‬
‫באמת?‬ ‫-זה נכון. עכשיו תתרחק.‬
‫דאדא!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫המהלך הזה ממש סוחט את הכוח שלך.‬
‫וואו, אתה מרגיש טוב עכשיו, נכון?‬
‫לא ייאמן! איך עשית את זה? תגיד לי!‬
‫זה מהלך די מדהים‬ ‫שרק זארוד מסוימים יכולים להשתמש בו.‬
‫תבקש עזרה מהג'ונגל, והוא ישאיל לך את כוחו.‬
‫אבל בן, אם תשתמש בזה יותר מדי,‬ ‫זה עלול לסחוט את כוח החיים שלך.‬
‫תשתמש בו רק כשאתה ממש חייב, בסדר?‬
‫תודה רבה, דאדא.‬
‫מזון פוקמונים טעים.‬
‫אין פה מי שיאכל אותו חוץ מאיתנו.‬
‫מזון פוקמונים עושה לי גזים.‬
‫פשוט תחפשו את המטורף המכונף!‬
‫נודניק לפנינו.‬
‫מה בדיוק הוא עושה פה?‬ ‫-מי יודע?‬
‫בואו מכאן, בבקשה.‬
‫תראו את הדברים האלה.‬ ‫-זה באמת מרשים.‬
‫כן.‬
‫בשקט.‬ ‫-טוב.‬
‫אתה אמור לשבת על זה.‬
‫מצטער שחיכיתם.‬
‫אני המנהל של המעבדה הזאת.‬
‫קוראים לי זד.‬
‫יש לכם שאלה בשבילי?‬
‫אה-הא. קוראים לי אש.‬ ‫וזה השותף שלי, פיקאצ'ו.‬
‫וזה קוקו.‬
‫תראה.‬
‫אנחנו מחפשים את האנשים האלה, מכיר אותם?‬
‫תן לי לראות.‬
‫חשבנו שאולי הם עובדים במעבדה שלך.‬
‫אנחנו חושבים שזו תמונה של ההורים של קוקו.‬
‫אני רוצה לאחד ביניהם.‬
‫מאיפה השגתם את זה?‬
‫זה אל?‬
‫אל?‬
‫שני המבוגרים הם אדון וגברת מוליבדנום.‬
‫הם ניהלו את המעבדה בעבר.‬
‫והילד שהם מחזיקים הוא אל.‬
‫הבן שלהם.‬
‫שני אלה היו המנהיגים‬ ‫של צוות מחקר מעיין הריפוי.‬
‫מבינים, המעיין הזה נחשב רק לאגדה.‬
‫אף על פי שמעבדות מחקר רבות חיפשו אותו,‬
‫הם לא הצליחו למצוא אותו.‬
‫אבל מסתבר ששני אלה הצליחו‬ ‫לגלות אותו בג'ונגל,‬
‫והם אפילו השיגו דגימת מים.‬ ‫פריצת דרך היסטורית.‬
‫אני מתנצל.‬
‫זה באמת נכון?‬ ‫-זה נכון.‬
‫התליון הזה בטוח היה שייך‬ ‫לבני הזוג מוליבדנום.‬
‫שרון, סורק, בבקשה.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אל, אכפת לך?‬
‫מה הבעיה?‬ ‫-קוקו גודל על ידי פוקמון.‬
‫הוא לא טוב כל כך בשפת בני האדם.‬ ‫-מה אמרת?‬
‫הוא גודל על ידי פוקמון?‬
‫אבל זה אומר שהוא יכול לדבר‬ ‫עם פוקמונים אחרים.‬
‫לא ייאמן.‬
‫דוקטור, בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני רוצה לדעת אם אתה באמת אל.‬
‫סריקת התליון תאפשר לי לגלות את זה.‬
‫אין לך מה לדאוג, זה לא יכאב בכלל. תירגע.‬
‫אל תדאג. אני לא אקח אותו.‬
‫בבקשה, שרון.‬
‫בדיקה ביומטרית אושרה.‬
‫הייתם מאמינים?‬
‫אז זה אומר ש...‬ ‫יש משהו שאני חייב לספר לילד הזה.‬
‫אדון וגברת מוליבדנום לא נמצאים פה במעבדה.‬
‫הם נפטרו לפני עשר שנים.‬
‫מה, באמת?‬ ‫-זה מצער מאוד.‬
‫היתה תאונת דרכים.‬
‫זה היה סופם של בני הזוג וגם של המחקר שלהם.‬
‫ואל נעלם.‬
‫חשבנו שגם הוא לא בחיים.‬
‫אבל הנה אתה. אתה בחיים.‬
‫זה לא פחות מנס.‬
‫קוקו...‬
‫האיש הזה אמר שההורים שלך‬ ‫כבר לא בעולם שלנו יותר.‬
‫שרון?‬
‫הנתונים.‬ ‫-תודה.‬
‫דוקטור?‬ ‫-מה מצאת?‬
‫תעלי את זה מהר על המסך.‬
‫אדוני.‬ ‫-מה קרה, הכול בסדר?‬
‫נראה שהנתונים שכולנו חשבנו שאבדו‬ ‫היו שמורים בתליון של אל.‬
‫כמעט הכול שם פגום, חוץ מ...‬ ‫-על המסך!‬
‫זה אפשרי?‬
‫מעיין הריפוי.‬
‫קוקו, מה קרה?‬
‫יכול להיות שהוא יודע מה המיקום שלו?‬
‫ברור שכן! הג'ונגל הוא הרי הבית של קוקו!‬
‫אל, אם אתה יודע משהו, אתה חייב לספר לי.‬
‫תעשה זאת למען החלום של הוריך.‬ ‫תעשה זאת למענם!‬
‫אל!‬
‫קוקו!‬
‫מצטער. אני חייב ללכת!‬
‫דוקטור?‬
‫קוקו!‬
‫תחכה, קוקו!‬
‫אני מצטרף אליך.‬
‫קוקו!‬
‫אוי, לא, לאיזה כיוון?‬
‫לא משנה באיזה כיוון הולכים, רואים רק עצים.‬
‫פיקאצ'ו, מצאת משהו?‬
‫אתה חושב?‬
‫איפה קוקו? אתה יודע?‬
‫כל האנשים האלה יודעים מי אני.‬
‫למה השאירו אותי ביער?‬
‫אולי בגלל שלא יכולתי להיות איתם יותר?‬
‫אולי בגלל שהם היו חייבים להשאיר אותי שם?‬
‫מה הדבר הזה?‬
‫זה הוא!‬
‫זה באמת כאן!‬
‫וואו, דוקטור.‬ ‫-מצוין!‬
‫מצאנו את זה!‬
‫כן. אין ספק.‬
‫זה מעיין הריפוי. וזה המקור שלו!‬
‫תראו. זה העץ.‬ ‫-כן, בדיוק אותו עץ שבתמונה.‬
‫אל. בזכותך זה התאפשר.‬
‫ואל תכעס.‬
‫אתה לא תבין את זה.‬ ‫-תסלח לנו!‬
‫באמת שלא רצינו לעשות את זה.‬ ‫מצטערים, לא התכוונו לפגוע.‬
‫מה נעשה איתו, דוקטור?‬ ‫-לצערי, אין לנו ברירה.‬
‫הוא יבוא איתנו.‬
‫לא נרצה שהוא יתקוף אותנו שוב.‬
‫מה קרה?‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה זה אמור להיות?‬ ‫-תסלח לנו, אבל החלטנו להשתמש בכם.‬
‫איך יכולנו שלא, כשמצאנו מה שאנחנו חיפשנו?‬
‫רוצה לדעת למה באנו לכאן?‬ ‫זה מה שחברים עושים.‬
‫מה שחברים עושים.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫אני מבקש את סליחתכם.‬
‫תהיו בשקט, בסדר?‬
‫היי, רגע. תוציאו אותנו מפה!‬
‫אני מפקיד בידיכם את הילדים.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫פה גדול! אפשר לחשוב.‬ ‫-זו ההזדמנות שלנו!‬
‫אה, כן?‬ ‫-איפה פיקאצ'ו?‬
‫הוא בפנים!‬ ‫-כלומר, במשאית?‬
‫מה דעתכם לקחת את המשאית לנסיעה קטנה?‬
‫רעיון נהדר! אנחנו רעים כל כך.‬
‫בהחלט.‬
‫מה אתה חושב שזה היה?‬
‫אני לא בטוח. תוכל לצאת לבדוק?‬ ‫-הבנתי!‬
‫נוכל לחטוף את המפתח ואת פיקאצ'ו במכה אחת.‬
‫איך נגרום לכך שהוא יירק את המפתח?‬
‫פשוט תדחף את היד שלך לגרון שלו!‬
‫בלי תנועות פתאומיות, בבקשה.‬ ‫-הכפות שלי לא יתקרבו לדבר הזה!‬
‫אז מי יקבל את הכבוד?‬
‫תגידו, חושבים מה שאני חושבת?‬
‫תחכו רק רגע. זה אומר שפיקאצ'ו ישתחרר.‬
‫החלטות, החלטות...‬
‫זו החלטה קלה! המפתח!‬
‫פיקאצ'ו בסביבה. נתפוס אותו אחר כך!‬
‫אבל הזמן היחיד לפרוץ לחדר של פה גדול‬ ‫זה כשהוא לא נמצא בו!‬
‫נכון. זה הגיוני.‬ ‫-אז בואו נתחיל לפעול מיד.‬
‫קדימה, דאדא! תגיד לי!‬
‫מה נעשה?‬
‫לא טוב!‬
‫רגע, פיקאצ'ו, הזנב שלך!‬ ‫אני צריך רק לכרסם...‬
‫אש?‬ ‫-תחזיק מעמד. אנחנו נוציא אותך מפה.‬
‫ונציל את הפוקמונים. וגם את אבא שלך.‬ ‫וגם את הג'ונגל!‬
‫אני לא אוותר עד שננצח!‬
‫היי. מה זה אמור להיות?‬ ‫-זה מה שאני רוצה לדעת!‬
‫הם באים לפה בשביל דבר אחד וזה עץ הלב.‬
‫אני רוצה שכולכם תדווחו חזרה לזקן השבט.‬
‫ומה איתך?‬ ‫-אני אלך לעצור אותם.‬
‫כן.‬
‫טוב, תרצה לבוא איתי להשתוללות קטנה,‬
‫לזכר הימים הטובים?‬
‫רעיון טוב. כי אם לא,‬ ‫הם יהרסו את הבית שלנו.‬
‫אתה מסוגל!‬
‫זנב ברזל!‬
‫גדול! קוקו!‬
‫הכול יהיה בסדר עכשיו.‬
‫סקוובט!‬
‫אתה צדקת.‬
‫בדיוק קיבלנו מסר מהדוקטור.‬
‫היישר ממכשיר הקשר!‬
‫אני אשמור!‬ ‫-יופי. תודה!‬
‫היי, מהר, תמהרו!‬
‫פשוט תעשה את זה!‬ ‫-רק הזדמנות אחת.‬
‫פיקאצ'ו, עוד פעם אחת!‬
‫היכון...‬
‫כן!‬ ‫-פיקאצ'ו!‬
‫אש.‬
‫פיקאצ'ו!‬
‫אכפת לך אם נרוץ?‬
‫לכו על זה.‬ ‫-תודה.‬
‫לא, לא, לא, אנחנו צריכים להודות לכם.‬
‫היי, עצור! עצור! עצור! עצור!‬
‫אנחנו מגיעים!‬
‫מה זה?‬ ‫-זה פוקמון!‬
‫הוא עומד לתקוף אותנו!‬ ‫אתם חייבים להישאר בפנים!‬
‫למה הם תוקפים אותנו?‬ ‫-מאיפה לי לדעת?‬
‫תחכו לי, דאדא! כולם!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫זה ממש לא טוב!‬
‫דוקטור.‬ ‫-בבקשה, תמשיכו בכל זאת!‬
‫אלה בסך הכול פוקמונים.‬
‫הם יברחו כשיעמדו בפני סכנה!‬
‫שלא תעז לגעת בדאדא שלי!‬ ‫-קוקו!‬
‫דאדא! אתה בסדר?‬ ‫-למה אתה חזרת?‬
‫אתה רק מפריע.‬
‫אתם חושבים שהפוקמון הזה...‬ ‫-אולי הוא גידל את אל.‬
‫שניכם, תברחו מפה!‬
‫תחכה!‬
‫דוקטור, תחשוב על מה שאתה עושה!‬
‫אני לא מעוניין בדעות שלך.‬
‫אתה מכיר אותו?‬ ‫-לא כל כך טוב.‬
‫הוא חבר שלי.‬
‫שלום, שלום! נמצא אותך.‬
‫אוצר סודי.‬ ‫-פריצות דרך? מידע סודי?‬
‫הכול מתאים לי.‬
‫זקן השבט!‬
‫היי! תשלוט בעצמך!‬
‫אלה שהורסים את היער הם בעצם בני אדם.‬
‫הפציעות שלי לא חשובות.‬ ‫לא אוכל להגיד זאת עליו.‬
‫אין לי מושג למה,‬
‫אבל הילד האנושי הזה באמת נלחם לצדנו.‬
‫זה שקוקו קרא לו "חבר".‬
‫לפני הכול, אנחנו נעצור את הרס הג'ונגל!‬
‫כן!‬
‫מקרוב, אפשר להרגיש בכוח שלו.‬
‫כן. כמה שזה יפה.‬
‫דוקטור, תראה שם! הפוקמונים מקודם!‬
‫זה בטח הקן שלהם.‬
‫זה תואם.‬
‫דוקטור, זה זהה לדגימה.‬
‫הצלחנו. יש לנו גם נתוני מיקום.‬
‫בבקשה, תסרקו את העץ הענקי.‬
‫מיד.‬ ‫-אדוני.‬
‫מה הדבר הזה?‬
‫איתרנו אנרגייה עצומה שנמצאת ממש במרכז העץ.‬
‫זה טבעו האמיתי של כוח הריפוי.‬
‫אני רוצה שתירה את העוגן היישר לתוך העץ.‬
‫אבל... אתה בטוח?‬
‫תעשה את זה!‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫בבקשה, תחכה! לא!‬
‫הם מתחילים לפעול בקיצוניות.‬
‫עץ הלב.‬
‫דוקטור, אנחנו פה בשביל המעיין?‬ ‫אם תמשיך כך, הפוקמונים...‬
‫שוב את טועה.‬
‫המטרה שלי היא לא המעיין.‬
‫כוח ריפוי הוא לא יותר‬
‫מפיסות אנרגייה שנסחפו על ידי מים‬ ‫שעוברים דרך העץ.‬
‫המטרה שלי היא העץ עצמו.‬
‫ורק בשביל זה.‬
‫נכון.‬
‫לא אכפת לי מה צריך להקריב בדרך.‬
‫לא נוכל לשבת בשקט ולחוש מובסים!‬
‫כל מי שיכול להילחם, בואו אחריי!‬
‫אסור לך! אתה חושב שתוכל לנצח נגד הדבר הזה?‬
‫אם תילחם בהם ישירות,‬ ‫אתה תגרום לכך שכולם ייפגעו.‬
‫אבל, דאדא...‬ ‫-אתה אומר שלא נפעל?‬
‫איך אנחנו נגן על העץ בלי להילחם?‬
‫אבל...‬ ‫-אנחנו זארוד!‬
‫אנחנו החזקים. אין בנו פחד!‬
‫מקור החיים של הג'ונגל! הרימו את קולכם!‬
‫מדהים.‬
‫קדימה! למען עץ הלב!‬
‫פיקאצ'ו, בוא נלך גם אנחנו!‬
‫דאדא, פשוט תנוח פה.‬
‫תיקח את הילד האנושי ותברח.‬
‫לא תוכלו לנצח.‬
‫אבל מה עם פוקמוני הג'ונגל? מה יהיה איתם?‬
‫אני פשוט לא יכול לאבד אותך.‬
‫אני יודע. בגלל זה אני נלחם.‬
‫קוקו!‬
‫ידעתי שזה מה שיקרה.‬
‫איך אוכל להגן על הפוקמונים?‬
‫להגן על הבית שלנו?‬
‫להגן על כולם?‬
‫איך אוכל להגן על קוקו?‬
‫מה אני עשיתי לך?‬ ‫-תפסיק, ברייביארי.‬
‫הוא הציל את ראפלט.‬ ‫-בדיוק! לך מפה.‬
‫איזו חוצפה. אפילו לא תודה.‬
‫הם שוב ביחד. זה מה שחשוב.‬
‫משפחות הן דבר מדהים.‬
‫אתה בעצמך ראית. הוא ידע שאני זארוד‬ ‫והוא בכל זאת תקף.‬
‫ברייביארי ממש לא חשב על עצמו.‬
‫ראפלט אמור לשמוח עם משפחה כזאת.‬
‫אבל מה איתך?‬ ‫-מי יודע, קוקו?‬
‫אין רבים בסביבה שחזקים יותר ממני!‬
‫אתה צודק!‬
‫אבל אם אי פעם יגיע הזמן...‬
‫אם אי פעם יגיע הזמן...‬
‫אני אוכל רק להילחם!‬
‫כן, אבל אתה לא חושב שאתה מגזים?‬
‫אתם חייבים להבין שחשבתי על זה שוב ושוב!‬
‫למה הם עושים את זה?‬
‫בני אדם ופוקמונים חולקים‬ ‫את אותו כוח החיים.‬
‫למה הם לא מבינים שהדרך שלי‬ ‫היא הדרך הנכונה?‬
‫זה ממש כאן מתחת לאף שלהם!‬
‫כולכם אותו הדבר.‬
‫זארוד! המון מהם!‬ ‫-זארוד?‬
‫הם באו לנקום!‬
‫הצתנו את הזעם שלהם.‬
‫דוקטור זד! אתה רואה עכשיו מה עשית?‬
‫אנחנו מצטערים! נעזוב תכף ומיד!‬
‫אנחנו לא נעזוב!‬
‫אני אראה לכם את הדרך הנכונה!‬
‫אני חושש שההורים שלך‬ ‫קיבלו את ההחלטה השגויה, אל!‬
‫והם שילמו את המחיר האולטימטיווי בסוף!‬
‫בוס!‬
‫אני חושב שמגיע לי הסבר!‬ ‫-תבין, זד.‬
‫מתברר שהמקור של כוח הריפוי‬
‫הוא מאגר אנרגייה גדול בתוך העץ.‬
‫אבל יש פוקמונים שנקראים זארוד‬ ‫שחיים על העץ הענקי הזה.‬
‫אין ספק שהעץ הזה מיוחד בשביל הזארוד.‬
‫אני מבקש מכם לשקול מחדש!‬
‫חיפשנו אותו זמן רב כל כך,‬ ‫ועכשיו מצאנו אותו!‬
‫החלטנו להשהות את הפעולות‬ ‫עד שנמצא דרך לפתור זאת‬
‫לטובת בני האדם וגם לטובת הפוקמונים.‬
‫לעצור בשביל כמה פוקמונים?‬
‫מה קורה לכם?‬
‫בני אדם ופוקמונים‬ ‫חולקים את אותו כוח החיים.‬
‫חולקים את אותו העולם.‬
‫אני יודע שההחלטה שלי נכונה, זד.‬
‫הנה יומן וידאו מלפני עשר שנים.‬ ‫-בואו נצפה בו.‬
‫בטח.‬
‫השהיית הפעולות בפרויקט מעיין הריפוי.‬
‫למרות שהיינו יכולים להציל המון אנשים‬ ‫באמצעות כוח המעיין הזה!‬
‫רק בשביל כמה פוקמונים עלובים.‬
‫ההחלטה שלהם שגויה, אני אומר לכם!‬
‫אם אני הייתי האחראי, הייתי מוביל‬ ‫את המחקר הזה בדרך לאמת.‬
‫הדרך שלי נכונה.‬
‫אם רק היה לי הכוח, יכולתי להוכיח לכולם‬ ‫שהדרך שלי היא הדרך הנכונה!‬
‫כן! כן, אני יכול!‬
‫אם בני הזוג מוליבדנום לא יהיו בסביבה.‬
‫קדימה, שניכם! איפה הנתונים האלה?‬
‫מחקנו אותם!‬ ‫-אבל למה?‬
‫כדי להגן עליהם!‬
‫לא מקובל עליי!‬
‫תסלח לנו, בבקשה.‬
‫ככה עדיף.‬
‫הכול לטובה.‬
‫לעולם לא אוותר.‬
‫אני אחדש את המחקר הזה,‬ ‫לא משנה מה יידרש לשם כך.‬
‫אבל הפעם, אני אבחר את הדרך.‬
‫ברגע זה, החלום הגדול שלי התגשם!‬
‫איך הוא העז לעשות את זה?‬
‫זה אכזרי כל כך!‬
‫אני לא ידעתי שום דבר על זה.‬
‫אל, למזלך היית טעות בחישוב שלי.‬
‫אבל אם תתעקש להפריע, אני לא אגלה רחמים‬ ‫כלפיך או כלפי הזארוד!‬
‫תראו, תראו. שלום.‬
‫תוכלו בבקשה לעזור לי?‬
‫אם זה יימשך, כולם יאבדו הכול.‬
‫אני מבקש עזרה מכולכם!‬
‫אני יודע.‬
‫אין לי זכות לבקש מכם דבר.‬
‫אבל עליי לעשות הכול כדי לעזור לקוקו!‬
‫אתם מבינים, אני אבא שלו,‬ ‫ואני חייב לעשות משהו!‬
‫לא משנה מה יקרה, אני חייב לעשות הכול‬ ‫כדי להגן עליו!‬
‫אתם החברים שקוקו גאה בהם כל כך.‬
‫פלאיגון, הוא אומר שאתה מעורר הרבה מריבות,‬ ‫אבל אתה חזק.‬
‫הוא אומר שנינג'אסק‬ ‫הוא הפוקמון הכי מהיר בג'ונגל.‬
‫והוא אומר שקוטוני נשארים יחד ואינם עוזבים!‬
‫אני יודע שהזארוד לא יוכלו‬ ‫לנצח בקרב הזה לבדם.‬
‫אבל אם תשלבו את החוזק שלכם עם הזארוד,‬
‫אני חושב שנוכל להציל את קוקו‬ ‫וגם את הג'ונגל!‬
‫בבקשה!‬
‫אני מבקש שתבואו להילחם לצדנו!‬
‫בבקשה! בבקשה!‬
‫אני מתחנן!‬
‫אתם חושבים שלכמה פוקמונים ולשני ילדים‬ ‫יש סיכוי בכלל לעצור אותי?‬
‫ברור שכן! כי אנחנו עובדים ביחד!‬
‫כמה מקסים מצדכם. העולם יראה שאני צודק!‬
‫ועכשיו אני אשיג מה שבני הזוג מוליבדנום‬ ‫לא הצליחו.‬
‫פיקאצ'ו, השתמש במתקפה מהירה!‬
‫פיקאצ'ו, אתה בסדר?‬
‫מה קרה ליהירות שהפגנתם קודם?‬
‫האם בני אדם ופוקמונים לא עמדו לעצור אותי?‬
‫זה דאדא.‬
‫הוא הביא את פוקמוני הג'ונגל איתו!‬
‫"מים מגדלים את העצים.‬
‫האור מאיר והופך את העצים לג'ונגל!"‬
‫כמובן. העצים הם הפוקמונים.‬
‫וזה אומר שאתם האור!‬
‫אתם שומעים את זה? את קול רקיעות רגליים?‬
‫אתם שומעים את זה? הקולות הרבים?‬
‫שוב? איך הם יכולים לעמוד נגדי?‬
‫מקור החיים של הג'ונגל!‬
‫הרימו את קולכם!‬
‫עם עץ הלב!‬
‫עכשיו אני אעצור אתכם!‬
‫כל אחד מכם!‬
‫דאדא, אתה פצוע! הכול יהיה בסדר איתך?‬
‫כמובן! תזכור, זה אני!‬
‫וואו, הוא חזק!‬
‫הפוקמונים של הג'ונגל התקבצו‬ ‫כדי להגן על ביתם.‬
‫כל פוקמוני הג'ונגל‬ ‫הם השורשים שמזרימים את מקור החיים.‬
‫וזו הפעם הראשונה שבה הג'ונגל נושם.‬
‫האם זה אומר שאנחנו טעינו?‬
‫חצופים שכמוכם.‬
‫פוקמונים עלובים לא יעמדו בדרכי!‬
‫דאדא! זה...‬
‫בבקשה, אל תדאג. כל עוד אתה בסדר.‬
‫דאדא, לא!‬
‫ניקח אותו למעיין, קוקו!‬
‫תעזרו להם!‬
‫אתם לא יודעים מתי לוותר!‬
‫טוב, אני אטפל בזה!‬
‫עכשיו, קוקו!‬
‫הוא חייב לשרוד!‬
‫תצטרך להילחם בנו עכשיו!‬
‫אף אחד לא ייקח את המשפחה של קוקו פעמיים!‬
‫זה עובד, דאדא?‬
‫מה קרה?‬
‫מוקדם יותר המים שבתוך עץ הלב‬ ‫אולצו לצאת החוצה‬
‫ואולי הכוח של העץ נחלש.‬
‫אוי, לא. איך אני...‬
‫אני אהיה בסדר. הכול יהיה בסדר.‬
‫באמת, אתה לא צריך לעשות פרצוף כזה!‬
‫פיקאצ'ו, תשתמש במכת ברק!‬
‫מה קרה?‬
‫אני מצטער.‬
‫נכשלתי בתפקידי כדאדא שלך.‬
‫עכשיו שוב אתה עושה פרצוף כזה.‬
‫למה אתה עדיין מדבר ככה?‬
‫תהיתי כבר הרבה זמן.‬
‫אם הייתי מסוגל להיות לך הורה, או לא.‬
‫אבל עכשיו...‬
‫מה עכשיו?‬
‫אני שמח שאתה הבן שלי.‬
‫שמח מאוד.‬
‫דאדא, לא!‬
‫דאדא!‬
‫יש משהו שאני רוצה לומר לך.‬
‫אם מישהו שלא אוכל להביס באמת‬ ‫יופיע מתישהו...‬
‫כן?‬
‫כנראה אצטרך להגן עליך בכל דרך אפשרית.‬
‫גם אני אגן עליך, דאדא.‬
‫כאילו קטנטן כמוך יוכל לעשות משהו.‬ ‫-כן?‬
‫טוב, אבל אל תשכח שאני הבן של דאדא.‬
‫אתה הבן הכי טוב שיש.‬
‫אתה יודע,‬ ‫אני חושב שאני סוף סוף הבנתי משהו.‬
‫אני כבר הייתי אבא.‬
‫להיות הורה, זה שיש לך משהו‬ ‫שאפילו חשוב יותר‬
‫מאתה עצמך.‬
‫קוקו.‬
‫אני אשתמש במהלך של דאדא כדי לרפא אותו!‬
‫קוקו, זה לא אפשרי.‬
‫אתה שמעת את זה ממנו. אתה בן אדם.‬
‫אני זארוד!‬
‫אני הבן של דאדא שלי!‬
‫ואני אציל את דאדא שלי!‬
‫אני יודע שאני יכול.‬
‫אני היחיד שיכול לעשות את זה.‬
‫אני הבן שלו! אני הבן של דאדא שלי!‬
‫דאדא!‬
‫מה זה?‬
‫זה לא המהלך של...‬
‫הריח שונה. קוקו?‬
‫הפוקמונים נלחמים כמיטב יכולתם‬
‫וכל שנותר לנו הוא לצפות בהם בחוסר אונים.‬
‫רק רגע! אני חושב שמערכת הבקרה‬ ‫נמצאת בגב המכונה.‬
‫אם נשבור אותה, המכונה תעצור.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫תקשיב, אש!‬ ‫-שמעתי!‬
‫זאת הנקודה.‬
‫פיקאצ'ו, מהר! תכוון ישר אל גב הדבר הזה!‬
‫תשתמש במתקפה מהירה!‬
‫זהירות!‬
‫אני יודע מה אתם מנסים לעשות.‬
‫מה אתה מתכנן?‬
‫וזה יצליח להשבית את המכונה הזו?‬
‫הבנתי. אז בוא אחריי.‬
‫אתה עומד לעזור לנו?‬
‫דאדא.‬
‫לא ייאמן.‬
‫נראה לי שהצלת אותי, נכון?‬
‫קוקו. מה אני אעשה איתך?‬
‫צא!‬
‫-קדימה!‬
‫פיקאצ'ו, זנב ברזל!‬
‫צא, טיפוס צהוב!‬
‫קדימה!‬
‫הצלחנו.‬
‫הכול נגמר, דוקטור.‬
‫הוא לא שם.‬
‫אני לא אתן לכל זה להסתיים.‬
‫לא עד שאוכיח שאני צודק.‬
‫הוא עדיין חי? לא.‬ ‫-חכה, קוקו. אל תרדוף אחריו!‬
‫זקן השבט.‬
‫תעזוב אותי.‬
‫קוקו, זה מספיק! תפסיק עכשיו!‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫הכעס של קוקו השתלט עליו.‬
‫קוקו! דוקטור זד!‬
‫אל תתעסק איתי.‬
‫קוקו!‬ ‫-תעזוב אותי מיד! מה אתה עושה?‬
‫אתה מקשיב לי בכלל, אל?‬
‫אני לא אתן ידי לכך שזה יסתיים כך.‬
‫אל! אל!‬
‫אל!‬
‫טוב, זהו זה.‬
‫תיקח את זה לשם.‬
‫תמשיכו ככה. כל הכבוד לכם.‬
‫תראו מה קרה.‬
‫התייחסנו לג'ונגל כאילו הוא רק שלנו,‬
‫דחינו את כל האחרים‬ ‫ותמיד גנבנו כל מה שרצינו.‬
‫אני משווה את זה לאדם הרשע הזה ותוהה,‬ ‫מה ההבדל?‬
‫הג'ונגל שייך לכל הפוקמונים שחיים בו.‬
‫בלי מקור חיים, הוא לעולם לא ישתקם.‬
‫ואנחנו חלק ממקור החיים הזה!‬
‫כולנו יחד.‬
‫עכשיו אנו יודעים. החוק לימד אותנו.‬
‫היי, דאדא!‬
‫אתה מרגיש טוב יותר עכשיו?‬ ‫-כן, תראה בעצמך.‬
‫הזארוד.‬
‫דאדא, זה ממש לא טוב.‬ ‫-חכה ותראה.‬
‫פוקמוני ג'ונגל יקרים.‬
‫אנחנו רוצים להציע לכולכם הבטחה רצינית.‬
‫אנחנו מתכוונים לשקם את הג'ונגל,‬ ‫גם אם זה יימשך שנים.‬
‫אני מתחננת שתבטחו בנו. אתם מסכימים, זארוד?‬
‫אני חושב שהם לא מבינים.‬ ‫-הם מבינים.‬
‫תראה את זה!‬ ‫-הם יכולים לעשות את זה אם הם מנסים!‬
‫איזה כוח עצום.‬
‫הזארוד כאלה מדהימים!‬
‫בסדר! בואו נשתול עוד המון עצים!‬
‫יש לנו הרבה מה לעשות, פיקאצ'ו.‬
‫גם לנו.‬ ‫-כן ,גברתי!‬
‫שירו, זארוד!‬
‫העץ מאחד את ביתנו‬
‫לעד הוא שלנו‬
‫זא-זא-זארוד‬
‫זקן השבט!‬
‫ברגע שהוא הצהיר שהוא מתכוון לגדל אותך,‬
‫אני תוהה אם מישהו חשב שזה יהיה העתיד שלנו.‬
‫תביט סביב.‬
‫אתה עזרת לרקום קשר בין בני אדם ופוקמונים.‬
‫אולי איש לא יכול היה להשיג את זה מלבדך.‬
‫קוקו, אתה גם בן אדם וגם זארוד.‬
‫לכן נראה לי שאתה מחזיק‬ ‫בלבם של שני היצורים.‬
‫את הקולות הרבים‬
‫מקור החיים של הג'ונגל, הרימו את קולכם‬
‫מקור החיים של הג'ונגל‬
‫הרימו את קולכם‬
‫מקור החיים של הג'ונגל‬
‫התרימו את קולכם מתחת לעץ הלב!‬
‫אש הולך?‬
‫הודות לכל הזארוד,‬
‫העצים האלה צומחים הרבה יותר מהר משחשבתי.‬
‫אז הוא עומד לעזוב?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו אש, קוקו... חברים.‬
‫כן. לנצח.‬
‫אני אפגוש אותך שוב!‬
‫זארוד, קוקו, נתראה!‬
‫היי, דאדא.‬
‫דאדא?‬
‫דאדא! דאדא?‬
‫דאדא?‬
‫למה הלכת?‬ ‫-שלום, קוקו.‬
‫אני בדיוק דיברתי עם כולם.‬
‫זקן השבט ביקש ממני להצטרף שוב לקבוצה‬ ‫וגם אתה מוזמן להצטרף.‬
‫כבר אין לנו סיבה שלא תמשיך להיות איתנו.‬
‫אה, דאדא? אני חשבתי...‬ ‫-מה אתה רוצה לומר?‬
‫אני ממש רוצה לצאת למסע.‬ ‫חשבתי על זה הרבה זמן.‬
‫לעזור לבני אדם ולפוקמונים להתחבר.‬
‫זה מה שאני באמת רוצה לעשות.‬
‫אתה צוחק!‬
‫אתה רוצה לנטוש את הג'ונגל?‬ ‫-זה לא העניין.‬
‫אני יודע את זה.‬ ‫אני אוהב פוקמונים ואני גם אוהב בני אדם.‬
‫ואני רוצה לעזור לכולם.‬ ‫-לכולם?‬
‫ואיך בדיוק אתה מצפה לעשות את זה?‬
‫אתה פוקמון! זארוד קטן!‬ ‫-לא!‬
‫אני בן אדם ואני גם פוקמון.‬ ‫אבל אני גם הבן שלך!‬
‫יש דברים שאני יכול לעשות‬ ‫כי אתה גידלת אותי.‬
‫אותם הדברים שאתה יכול.‬
‫איזה שטויות אלה! בסוף אתה תחזור בדמעות!‬
‫אני אוכיח לך שאתה טועה!‬
‫תעשה כרצונך.‬
‫אני מצטער, דאדא.‬
‫כולם, תטפלו בדאדא שלי!‬
‫ככה אתה רוצה את זה?‬ ‫-כן. זה מושלם.‬
‫הוא רציני בעניין הזה.‬
‫ברגע שהוא הבהיר את זה,‬ ‫זה הדבר היחיד שיכולתי לעשות.‬
‫היי! הבן שלי החליט לעזוב.‬
‫תעשו מה שאמרתי לכם לעשות!‬ ‫-כן!‬
‫היי! ראית את מה שהוא ראה?‬ ‫-כן.‬
‫איך זה היה?‬
‫זה היה בדיוק כמו שקוקו אמר.‬
‫אש!‬
‫זה קוקו!‬
‫קוקו!‬
‫אתה בסדר?‬
‫גם קוקו הולך!‬
‫כלומר, למסע?‬
‫זו היתה נפילה רצינית, אה?‬
‫מה, קוקו?‬
‫זה.‬
‫אני לא הבאתי את זה.‬
‫זה פשוט מדהים.‬
‫דאדא.‬
‫תעשה את כל מה שאתה יכול. אבל תחזור.‬
‫אתה תוכל לעזור ליצור‬
‫את הקשר שבין בני אדם לפוקמונים.‬
‫אני יודע שאתה יכול.‬
‫אחרי הכול, אתה הבן שלי, ואני גאה בך!‬
‫קוקו?‬
‫שלום, אש. פיקאצ'ו.‬
‫היי! אני יודע שאנחנו נתראה שוב!‬
‫נתראה! להתראות!‬
‫קוראים לי קוקו!‬
‫אני בן אדם ואני גם פוקמון!‬
‫ואני הבן של דאדא שלי!‬
‫לאחר קבלת וידאו ממקור אנונימי‬ ‫על תאונת הדרכים‬
‫שאירעה לפני עשר שנים,‬
‫נראה שמעורבותו של דוקטור זד בתאונה‬ ‫כמעט ודאית.‬
‫חברת באיוטופ תערוך בקרוב מסיבת עיתונאים.‬
‫היי, אמא!‬
‫איזו הפתעה. אתה כמעט אף פעם לא מתקשר אליי.‬
‫כן. פשוט רציתי לראות את הפנים שלך.‬
‫אתה חולה? אכלת משהו מקולקל?‬
‫יש לך חום?‬ ‫-לא. אני מרגיש טוב.‬
‫גרגרים בשלים!‬
‫כולם להירגע. יש המון בשביל כולכם!‬
‫תראו, תראו. המצב באמת השתפר.‬
‫עולם הפוקמונים המדהים והבלתי צפוי!‬
‫הם עוזרים זה לזה, הם עוזרים לבני אדם,‬ ‫והם חיים זה לצד זה.‬
‫עלולה להיות מחלוקת, אבל הם משפחה.‬
‫מחוברים בקשרים שונים רבים כל כך.‬
‫כמספר האנשים והפוקמונים‬ ‫שישנם בעולם הזה‬
‫כן מספר החלומות וההרפתקאות!‬
‫כן, עולם הפוקמונים המדהים‬
‫מלא תקווה ורב פלאים.‬
‫אתה די אחר ו...‬
‫קצת לא מתחבר ו...‬
‫בין כולם אתה הכי מתבלט‬
‫כן, הכי בולט‬
‫יש סיבה לבטח‬
‫זה לעד לנצח אז...‬
‫שנינו יד ביד כאן יחד נצעד‬
‫יד ביד תמיד נצעד‬
‫אם יש בעיה שלא נפתרת‬
‫הרגשה כבדה שלא עוברת‬
‫ובחוץ הרוח כה סוערת‬
‫אני אהיה הצבע בכל רגע בחייך‬
‫בכל מצב‬
‫תמיד אהיה איתך, בכל מצב‬
‫לנצח לצדך, בכל מצב‬
‫אחזיק בכף ידך‬
‫תזכור שחבר בדרך יש לו ערך, בכל מצב‬
‫לאיבוד הלכנו‬
‫כוח על מצאנו‬
‫יחדיו נמצא דרכנו ולא נרעד‬
‫יד ביד תמיד נצעד‬
‫אם יש בעיה שלא נפתרת‬
‫דחיפה קטנה תמיד עוזרת‬
‫כמו שריון עליך היא שומרת‬
‫רק תזכור שהשמחה‬
‫בלב שלך תמיד נשארת, בכל מצב‬
‫תמיד אהיה איתך, בכל מצב‬
‫לנצח לצדך, בכל מצב‬
‫אחזיק בכף ידך‬
‫תזכור שחבר בדרך‬
‫יש לו ערך, בכל מצב‬
‫תזכור שחבר בדרך‬
‫יש לו ערך, בכל מצב‬
‫תרגום כתוביות: יפעת שפיר‬