Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Cinc, quatre, tres, dos, u.
Aquí és quan sol arrencar la pel·li,
però sàpigues que això és una anàlisi de la història de la policia
que voldria que consideressis.
Aquesta pel·lícula requereix curiositat o, com a mínim, recel.
Això ho decideixes tu.
El poder policial és poder immediat.
És "ara mateix".
És...
Fes el que et dic que facis ara mateix.
Sense esperes. No hi ha... Sense trucades. D'això res. O ja veuràs.
Jo decidiré què passa a continuació.
Només et cal una cosa per ser bon poli: tenir cor.
Però has de... Però a vegades has de ser un cabronàs.
A vegades has de ser menyspreable.
Policia! No es moguin!
- Què se suposa que he fet? - Que no m'entens?
No em facis perdre el temps.
LA PRIMERA FORÇA POLICIAL FINANÇADA AMB DINER PÚBLIC
ES VA FUNDAR A BOSTON EL 1838.
Fins a la cintura.
LES DUES DÈCADES SEGÜENTS, NOVA YORK, FILADÈLFIA, CINCINNATI I CHICAGO
VAN FUNDAR ELS SEUS DEPARTAMENTS.
Com en moltes institucions, diuen: "Sempre s'ha fet així."
"Per tant, així és com funciona."
I ningú fa marxa enrere en el temps
per veure quina era la intenció inicial.
D'on ve la paraula 'policia'? Ve de la paraula 'polis'.
La idea és que som un poble autònom
i que creu en el principi d'autogovern.
El problema és que mai queda clar qui manté la policia sota control.
Mai queda clar què dona autoritat a la policia sobre la població.
La policia de la nostra comunitat ocupa la nostra zona, la nostra comunitat,
com tropes estrangeres ocupant territori.
Molta gent creu que la policia està fora de control.
Però al mateix temps,
hi ha un crim i una violència esgarrifosos en algunes comunitats.
I també estan fora de control.
ALS EUA HI HA 18.000 FORCES DE POLICIA I SEGURETAT PÚBLICA
AMB MÉS D'UN MILIÓ D'AGENTS, COM LA POBLACIÓ DE DELAWARE.
La brutalitat de la policia
ens diu que no hem assolit la ciutadania plena.
Per això és la policia la que fa esclatar aquestes protestes massives,
perquè és una ofensa directa contra el nostre dret a pertànyer,
la nostra capacitat de ser aquí.
Dispersin-se immediatament o podrien ser detinguts.
Marxin ara mateix!
Si demà creéssim un país nou i entre altres coses haguéssim d'inventar
un sistema d'ordre públic, dret penal i policia,
és del tot improbable que inventéssim el sistema que tenim ara.
I, tanmateix, vivim amb aquest sistema cada dia.
El poder policial és enorme, omnipotent, i difícil de concretar.
És la força d'un milió d'agents exercida a tot arreu, a la vegada.
Així i tot, el poder policial és increïblement íntim.
Aquesta institució enorme pot escorcollar-te les butxaques,
localitzar-te el mòbil, demanar-te que t'identifiquis,
seguir-te amb càmeres de vigilància o prendre't mostres d'ADN.
Als Estats Units, el poder policial no té pràcticament cap regulació.
En aquesta mena de democràcia, qui té més poder?
El poble o la policia?
MINNEAPOLIS, MARÇ 2022 4a SEU DE DISTRICTE
INSPECTOR DE POLICIA
Quina mena de crim és més habitual a la banda nord?
Amb què us enfronteu en aquest districte?
Veiem molta violència, assassinats. Això és el North High, el meu institut.
EL 4t DISTRICTE ÉS AL NORD DE MINNEAPOLIS.
GEORGE FLOYD FOU ASSASSINAT AL 3r, 10 KM AL SUD.
Veiem molta violència.
A un dels nostres jugadors d'aquí, el quarterback,
van matar-lo d'un tret fa dues setmanes.
Què va passar?
Van acabar abans les classes perquè els nanos poguessin manifestar-se
per l'homicidi d'Amir Locke.
Així que el D Hill va sortir de l'institut amb altres de l'equip.
Anava a casa seva o a casa d'un amic,
i es va creuar amb un paio aquí, a Golden Valley Road.
Ara hi passarem.
Simplement va creuar-se amb ell pel carrer.
El paio es va girar. No sabem si van topar o què, però el D va passar de llarg.
El tipus va treure's una pistola de la motxilla i li va disparar al cap.
El va matar allà mateix.
- Mans al centre. - Som-hi.
- Protegiu-vos mútuament. - Centreu-vos.
Porta principal oberta. Hi vaig.
El departament de policia, d'ordre públic, és una organització paramilitar.
Policia! Manament d'escorcoll!
Dona-li un cop!
- Endavant! - Policia!
- Manament d'escorcoll! A terra! - A terra!
Et cobreixo!
I la gent no sap per què es va convertir en una organització paramilitar.
És perquè ve de la patrulla esclavista.
Amunt!
Amunt, reina! Amunt!
Si els esclaus van a ciutat i no tenen una nota de l'amo
acaben rebent una pallissa impressionant.
Clar, els amos estan cansats d'aquestes patrulles, no?
I demanen a l'acadèmia The Citadel:
"Els podeu entrenar? Donar-los estructura?"
Bé, doncs, saps quina estructura?
La paramilitar.
On vius?
- A la 80a amb... - Mans a baix.
- On? Ves-hi. - 80a amb Figueroa.
Si els agents entenguessin això,
si els n'haguessin parlat, ensenyat,
entendrien perquè una persona afroamericana diu:
"Ets un producte de la patrulla esclavista".
Llavors entendria a què es refereixen, no?
Perquè hi ha paraules com 'patrullar' que no hem canviat, oi que no?
Abans deia allò de demanar una nota a l'amo per anar a ciutat, no?
Què fan els polis quan veuen un grup d'homes negres?
"Eh, document d'identitat." Ha canviat res?
PROPIETAT
Quan parlem dels orígens de la policia als EUA,
és temptador voler trobar un moment concret i prou.
Però, en realitat,
l'activitat policial va desenvolupar-se en diversos llocs al llarg del temps.
Un dels orígens és a la frontera,
on els colons blancs es troben en un lloc en el qual
es disputen la terra amb la població autòctona
i els colons intenten establir els seus drets sobre el territori.
ENTRE 1839 I 1847, EL GOVERN DELS EUA
DESPLEGÀ L'EXÈRCIT PER DEPORTAR LA POBLACIÓ AUTÒCTONA.
Podem veure les milícies de la frontera com un punt d'origen
d'allò que ara coneixem com a activitat policial.
Al Sud dels EUA, hi havia un sistema una mica diferent.
Era un sistema de patrulla esclavista per mitjà de milícies.
PRIMERES PATRULLES ESCLAVISTES: 1704.
Eren bàsicament grups d'homes
encarregats d'anar per les plantacions
i assegurar-se que els esclaus que hi vivien no causessin problemes.
És a dir, que els tenien sota vigilància.
Les patrulles esclavistes
es converteixen en una institució relacionada amb l'esclavitud
que també es pot considerar una força policial incipient.
M'aviseu quan estigueu a punt?
Sí, tot a punt.
Perfecte. Acció.
En els segles XVIII i XIX veiem una policia local
que té per objectiu principal
mantenir l'ordre entre la gent treballadora,
la classe obrera.
Aquest és el tercer escenari on es desenvolupa la policia,
per tal de mantenir l'ordre social, bàsicament.
Vaga a les fàbriques d'automòbils a Ohio.
Els guardes estatals han hagut de recórrer a gas, bales i acer
per dissuadir els vaguistes, esperonats per activistes radicals.
Gas lacrimogen i incapacitant en una ràfega asfixiant.
Un vertader camp de batalla amb dos morts i set ferits
abans que els vaguistes trenquessin files i els líders quedessin rodejats.
Guerra al carrer. La pitjor cara de la lluita cívica.
Al llarg del segle XVIII i ben entrats al segle XIX, un dels principals rols
de la policia era dispersar protestes quan hi havia vaga
i protegir la propietat dels patrons.
Així doncs, tornem al que hem estat dient:
tenim aquestes tres dimensions del projecte polític estatunidenc.
Una parteix de l'esclavitud
i de la captura i coerció de treballadors negres.
Una a la frontera, fruit de les ànsies d'expansió territorial
i de conquesta dels pobles autòctons.
I una que sorgeix del desenvolupament del capitalisme americà
i la seva necessitat de mà d'obra.
Sempre comença a partir d'aquestes relacions amb la propietat.
Sempre sorgeix de la idea que les persones sense propietat...
o les persones que són propietat, en el cas de les persones en esclavitud,
són una amenaça per a un ordre social que es basa en la propietat
perquè no tenen res a guanyar en aquest ordre.
Són víctimes d'aquest ordre.
DETENCIÓ D'ANARQUISTES, 1910
És probable que tothom que veiem aquí hagi mort.
Els morts, apallissant o sent apallissats.
POLICIA I ESQUIROLS
Una violència del passat llunyà.
Es queda en el passat o avança a través del temps?
És una dansa,
un moviment que creua la línia de la violència i torna enrere.
Em pregunto què sentien aquests homes en aquest moment.
Com se sentien després de la batalla?
Superiors? Poderosos?
Quan et dediques a contenir i controlar altres persones
en què et converteix, aquest poder?
BEAST OF THE CITY, 1932
Eliminarem tot bar clandestí, casa de barrets i cau de vici
de South Canal a North Haven.
Arrestarem tots els micos fins que n'estiguin tan farts
que s'arrestin sols o marxin de la ciutat.
Del país! No de la ciutat, sinó del país!
No, no.
Deixeu-vos de mans obertes. Tanqueu els punys i feu-los servir.
Al llarg de la història, 'llei i ordre'
ha sigut sinònim de subjugar minories de la població
en benefici de parts més àmplies de la població.
Però en l'expressió 'llei i ordre',
llei i ordre són dues coses diferents.
Oi? Fins a quin punt tenir policia va de fer complir la llei?
¿Fins a quin punt va de mantenir l'ordre social
i qui ha definit què vol dir 'ordre social'?
L'activitat policial està lligada a la història racial d'aquest país.
Per tal d'entendre aquesta estructura subjacent
has de fer marxa enrere fins a arribar al cor
de les lògiques culturals d'Europa.
No és Ferguson.
No és el que sigui.
Això és la ciutat de Baltimore.
El filòsof David Hume, per exemple,
deia que, si eres negre, només imitaves la parla.
Per què no puc anar a la botiga sense que em parin?
Ets com un lloro, un ocell exòtic.
Nosaltres, les persones negres, no tenim idees originals.
En línia amb Thomas Jefferson, que afirmava que no tenim creativitat.
Immanuel Kant deia que ser negre de cap a peus
demostra que qualsevol cosa que digui una persona negra és estúpida.
El filòsof alemany Hegel deia que les persones negres no posseeixen
allò que en alemany en diuen 'Geist' o 'esperit'.
Som infants eterns,
primitius en totes les regions d'Àfrica amb l'excepció, és clar, d'Egipte.
Exacte! Vosaltres en sou responsables!
El que ha fet l'imaginari blanc
és estructurar els cossos negres en oposició als seus, i al final
la identitat blanca esdevé equivalent a la condició humana,
a la condició de persona, i la gent negra sempre en queda fora,
com a cossos problemàtics, perillosos o agitats.
Què vol dir, pertorbar la pau?
Parlar massa alt?
Acostar-se massa?
Fer massa preguntes? Negar-se a fer el que et diuen?
Potser t'han dit que eres un perill o una aberració.
Potser t'ha fet sentir incòmode
un cos agitat que es va acostar massa.
Com vas reaccionar?
CONTROL SOCIAL
¿És aquest home
qui, ni tan sols 24 hores enrere...
havia arriscat la seva vida cobrant menys per hora...
que aquest home?
LA PEL·LÍCULA DE LA POLICIA
NARRADA PER BEN GAZZARA
La funció de la policia i la seva responsabilitat vers el grup
es pot comparar amb el que va passar fa milions d'anys
quan aquestes formigues van desenvolupar la seva versió d'una força policial.
I ara, després de milions d'anys d'evolució,
en el seu sistema social, certs individus vigilen
i examinen les altres formigues que volen entrar al formiguer.
Si les consideren un enemic, les formigues policia emeten un senyal
i venen altres formigues a ajudar a destruir l'intrús.
Crec que hi ha molts motius per creure
que els departaments de policia fundats al segle XIX
van ser creats en resposta a persones de la societat americana
a qui es veia com a diferents, com a alteritat.
Hi ha raons de pes per pensar
que el primer departament de policia de Nova York,
es va fundar el 1844 en resposta a l'influx d'immigrants d'Europa,
en particular d'Irlanda, ja que hi havia la percepció que eren inferiors.
De fet, avui en dia percebem el poble irlandès com a blanc,
però a mitjan segle XIX, no se'l considerava del tot blanc.
FOTOGRAFIAR UNA LLADRE
Als Estats Units, sobretot a finals del segle XIX,
quan hi estava havent moltíssima immigració,
hi havia un gran desacord sobre qui pertanyia a cada raça
i on s'acabava una i començava l'altra.
Així doncs, que la policia es fixés en algú
era una de les coses que marcava a una persona com a no blanca.
Per tant, quan la policia vigilava
persones amb ascendència italiana, grega o irlandesa,
eren sotmeses a la mena d'abusos o discriminacions
a què són sotmeses avui moltes persones no blanques.
No se les veia necessàriament com una ètnia diferent de raça blanca,
però el seu estatus racial no era blanc.
L'activitat policial és una manera d'accedir al poder.
El que hem vist al llarg de la història dels EUA
és que, a mesura que arribaven, diferents grups ètnics blancs
esdevenien objectius per a la policia dels EUA.
Llavors ve un esforç d'assimilació, no només per ser blancs,
sinó també per entrar a la policia.
Si examines les forces policials de moltes de les grans ciutats dels EUA,
veuràs que estan integrades per moltes de les identitats blanques
que prèviament havien sigut víctimes
de tàctiques policials cruels, discriminatòries i agressives.
Just abans de l'esclavitud i després de l'esclavitud
els criats sense sou blancs o la gent blanca pobra,
criats sense sou abans i gent blanca pobra després,
rebien el que en Història es coneix com a suborn racial, és a dir:
"Deixa enrere la gent de la teva classe. No hi teixeixis xarxes de solidaritat."
"A canvi, t'atorgarem la identitat racial blanca."
"I, a través de lleis i pràctiques concretes,
tindràs una sèrie de privilegis."
La policia serà clau a l'hora d'atorgar aquests privilegis.
A la dècada de 1690, a Virgínia,
els governadors de la colònia de Virgínia van tenir aquesta idea:
"La manera d'assegurar-nos que esclaus i criats no uneixen forces
per tal d'enderrocar-nos és dir-los
que els criats poden portar roba quan els fuetegen,
però als esclaus se'ls despulla."
Això ens diu dues coses:
que el privilegi blanc no és tan fabulós, si encara et poden fuetejar,
i que estan fent un esforç per fer diferències.
Per assegurar-se que a les persones negres se les exhibirà, literalment,
com a les persones més vulnerables a la força i a la violència de l'Estat.
La mesura en què no s'és negre
és la mesura en què s'és més a prop de ser blanc.
I gràcies a ser més a prop de ser blanc, el nivell, la freqüència
i el perill de l'acció policial serà fonamentalment diferent.
Quan era novell, vaig perseguir corrent un tio que havia robat un cotxe, un dia.
Vaig abalançar-m'hi al damunt.
I llavors, de cop, em peguen al cap amb una llanterna.
Em giro, miro al poli i li dic: "Però què fots?"
I ell: "Hi havia dos nanos negres."
"He anat pel que he pogut."
Saps?
Allò va ser... I ho va fer sense cap mena de remordiment, eh?
No odiem els negres.
Déu els ha fet negres, i a nosaltres ens ha fet blancs.
Això està escrit a l'onzè capítol del Gènesi,
en el qual el Senyor va dividir les races.
I nosaltres, sabedors que durant 5.000 anys
l'home blanc ha sigut la raça suprema,
nosaltres, els cavallers del Ku Klux Klan, vetllarem perquè així continuï.
Les persones afrodescendents queden marcades per la segregació i la raça.
Moltes persones immigrants que també havien sigut víctimes d'indignitats
i d'opressió i exclusió
al final podien canviar de condició.
Podies canviar-te el cognom. Podies perdre l'accent.
Podies tornar-te blanca dins la societat d'una manera inaccessible
per a afrodescendents, perquè el color de la pell no es canvia.
VIRGÍNIA
CONTRAINSURGÈNCIA
La policia prova de fer servir gas lacrimogen amb el vent a favor.
Si el vent bufa en la seva direcció,
empri una pistola de gas per llançar projectils de cloroacetofenona
darrere la gentada perquè el vent dugui el gas cap a la turba.
A principis del segle XX, la policia de moltes ciutats dels EUA
estava integrada amb el sistema polític de la ciutat.
Quan formava part de la maquinària política,
no era eficaç per controlar el crim.
De fet, formaven part d'organitzacions criminals.
Llavors, la generació de reformistes de la policia ho va intentar canviar.
Molts d'ells tenien experiència militar a l'estranger.
I, quan van tornar als Estats Units, volien transformar la policia
tal com l'exèrcit s'havia transformat
en les operacions militars colonials
al Carib, a les Filipines i en altres llocs.
Volien fer que els agents es tornessin professionals
igual que els soldats s'estaven tornant més professionals.
Per entendre la policia d'avui, cal fer marxa enrere
fins a les primeres intervencions a l'estranger.
Quan dic això, penso en August Vollmer.
1r CAP DE POLICIA A BERKELEY
August Vollmer és un personatge fascinant.
A la policia se'l recorda. Se'l considera el pare de la policia moderna.
August Vollmer va servir a l'exèrcit,
particularment a les Filipines, durant la guerra hispano-estatunidenca.
Els EUA no diuen que les Filipines siguin la seva colònia,
però ocupen les Filipines
durant gairebé mig segle.
L'establiment d'aquesta ocupació és una guerra contrainsurgència brutal.
En aquesta guerra colonial a les Filipines, l'exèrcit dels EUA
va perfeccionar moltes tècniques i tàctiques per tractar amb insurgents,
amb rebels, per tractar
amb els seus "germanets morens", en deien dels filipins.
August Vollmer va jugar un rol crucial en aquesta campanya.
El van seleccionar per servir
en una unitat de contrainsurgència d'elit.
Aquestes unitats mòbils anaven a l'interior
i bàsicament buscaven i destruïen insurgents filipins.
Vollmer és una gran figura a estudiar
perquè era un agent de policia,
perquè va passar temps a les Filipines
pensant a dissenyar institucions policials,
i llavors es va fer acadèmic.
És una de les persones que escriu
sobre com hauria de ser un aparell policial.
Inspirats, potser, en els vagons per a soldats i cavalls de la Gran Guerra,
la divisió muntada de la policia ha adquirit vehicles de càrrega.
Dins la cabina, hi ha espai per a deu agents, metralladores,
granades de gas i més equip antidisturbis.
En Vollmer s'ajunten els diversos dominis dels quals hem estat parlant.
Està inclinat a pensar en l'ordre públic en el seu país.
Guanya experiència en l'àmbit de la contrainsurgència,
en una situació que podríem considerar com a bèl·lica,
però que consisteix a pacificar.
I està donant voltes
a com garantir que l'activitat policial manté la seva legitimitat.
Per evitar la confrontació física, la policia ha tornat a fer servir gas,
i aquesta vegada ha fet recular la multitud fins al parc.
L'ús d'aquestes eines i tàctiques contrainsurgència dona a la policia
la idea que els ciutadans són criminals en potència,
són com els insurgents a l'estranger.
Per tant, són enemics de l'Estat i, per tant, pots infligir-los
tanta violència com calgui.
Si mirem les característiques de la policia,
és pràcticament idèntica a una institució colonial.
És el poder d'un govern que domina la població,
la qual no pot decidir com vol que la governin.
Per a mi, això implica que la policia, com a institució colonial,
estarà orientada principalment a servir
els interessos dels "colonitzadors",
els colons, que tendeixen a ser persones riques i blanques.
Hi ha un bé de Déu de bellesa al nostre país.
Pots trobar dones americanes de tots els colors possibles.
Miss Amèrica es pren la seva aparença seriosament,
i la seva bellesa de cos i ment és el seu gran llegat americà,
el seu dret natural,
gràcies al fet que els seus ancestres van venir a aquest país
per fer un món millor per als seus fills i per als fills dels seus fills.
En aquesta terra lliure,
tots els pobles de tots els països es van trobar i es van casar,
i van criar els seus fills com a americans.
EL TREBALL DE LA VIOLÈNCIA
La policia és fonamentalment diferent de qualsevol altra part del govern,
ja que cristal·litza de manera més clara
el poder fonamental de l'Estat
de fer seu el monopoli de la violència legítima,
de dir quina violència està bé i quina està malament.
O sigui, estudiar l'activitat policial
és estudiar el poder
i la manera en què funciona la policia en la societat
per vetllar per un statu quo determinat,
tant si els agents de policia en són conscients com si no.
Així doncs, estudiem el poder,
i estudiem com els agents esdevenen participants
en les iniquitats de poder d'aquesta societat en particular.
Molt bé, entra.
A terra. Seu.
Seu. Tranquil.
No et moguis.
Hi ha algú més aquí dins? Tranquil.
- No estem fent res. - No et moguis.
- Hi ha armes al pis? Drogues? - No tenim res.
- Diners? Amunt. - Tinc diners de la meva feina.
- A veure. Ensenya-m'ho. - Tinc diners de la feina.
El treball de la violència no és treball violent.
Les mans damunt del cotxe, els dos. Ara mateix! Ara mateix, hòstia!
És el treball de la violència de l'Estat.
I, quan és més eficaç, és quan la violència no s'implementa,
quan la violència és una amenaça que no s'infligeix,
però s'entén que pot ser infligida en qualsevol moment.
M'han amenaçat amb una navalla!
Em sents?
Tots vosaltres, cap a dalt. Ara mateix. Cap a dalt!
Quan parlem de persones marginalitzades com una mena d'amenaça distòpica,
cal aclarir que també se les considera contagioses.
Es creu que afectaran altres persones, bàsicament.
Llavors, l'objectiu és posar-les al seu lloc,
no només en l'àmbit social,
sinó a la geografia física que hem reservat per a elles.
El grup que ha definit com es desenvolupa la lògica carcerària
ha sigut la població negra dels EUA.
I això és en part perquè la policia va néixer
dins del context d'esclavitzar persones negres.
Quan es va abolir l'esclavitud,
hi havia molta gent amb molta por.
Per això van crear els Codis Negres,
que eren lleis que només s'aplicaven a les persones negres.
Així doncs, era molt explícit: "Nosaltres intentarem controlar-vos
com no controlem cap altre grup."
ELS CODIS ELS PROHIBIEN TREBALLAR DE RES QUE NO FOS AGRICULTURA,
TREBALL MANUAL O SERVEI DOMÈSTIC.
ELS PROHIBIEN COMPRAR ARMES DE FOC.
PERMETIEN A PERSONES BLANQUES ARRESTAR A PERSONES NEGRES
SI CREIEN QUE HAVIEN COMÈS UN CRIM.
Aquesta manifestació s'ha acabat. Us ha quedat clar?
És clar que aquesta lògica carcerària
no només afecta les persones negres o les persones marrons.
Afecta tothom.
Però si no hi hagués aquesta por històrica,
el: "Què farem quan les persones negres ja no siguin esclaves?"
"Si no les podem controlar així, com ens assegurem que es comportin?"
Si aquestes pors no haguessin existit,
crec que tindríem un sistema de seguretat ciutadana
que hauria evolucionat d'una altra forma.
NEGRET, JA HO TENS TOT. QUÈ MÉS VOLS?
Com hem anat a parar aquí?
EL ZOO ET NECESSITA
La pregunta no s'aguanta per enlloc tan bon punt la planteges.
Qui som "nosaltres"? On és "aquí"?
Llestos... De front!
Tu i jo
potser vivim al mateix país,
però tenim prou en comú per ser un "nosaltres"?
Els teus Estats Units i els meus Estats Units són el mateix?
Ho han sigut mai?
RESISTÈNCIA
Això és brutalitat policial?
O és legítima defensa?
Què en pensa?
Si no ha dit "no ho sé", té un prejudici a favor o en contra la policia.
I necessitem els fets, tants fets com calguin per arribar
a entendre de veritat la policia,
la seva funció i responsabilitat vers tota la ciutadania.
Així doncs, insectes o humans,
la idea d'una força policial respon a una necessitat.
Fins i tot el cos humà té la seva policia, ja que, en cas de malaltia o lesió,
glòbuls blancs com aquests ens protegeixen de bacteris
i substàncies nocives que amenacen el cos.
LA PEL·LÍCULA DE LA POLICIA, 1970
Quan la humanitat es va tornar més civilitzada
va sorgir la necessitat de viure d'acord amb normes i lleis més elaborades.
Lleis per protegir els dèbils dels agressors forts.
Així doncs, el poder i la força del grup
s'atorgava a individus que el feien servir en nom del grup.
El mateix principi que s'aplica a la policia moderna.
Això és Minneapolis Nord. L'avinguda Plymouth.
A l'avinguda se la coneix pels anys 60...
Hi va haver una revolta als anys 60. El 1967 o el 1968.
Abans era tot botigues, xarcuteries, tota mena de coses.
Llavors, la gent negra estava farta.
I ho van cremar.
AVINGUDA PLYMOUTH, MINNEAPOLIS, 1967
Me'n recordo clarament. Devia tenir cinc anys.
Però recordo l'incident perquè recordo que l'endemà
el meu oncle ens va dur aquí en cotxe,
va entrar a la xarcuteria jueva i la va saquejar, saps?
Va endur-se carn i tot això.
I encara recordo ma mare dient-li que no ho fes
perquè el botiguer li fiava quan anava a comprar.
Què passava a la comunitat? Què va fer esclatar la gent?
Doncs, hi va haver un incident policial.
No era un ambient estable per a gent negra.
Assetjament policial a Minneapolis Nord...
Hi va haver un incident en un bar en què un dels propietaris
va apallissar un home negre, i la policia va fer com si res.
Això va fer esclatar el "s'ha acabat".
Teníem tot de negocis a l'avinguda Plymouth.
Una nit, els hi van calar foc.
Hi va haver casos així per tot el país, aquell any.
DESPRÉS DE DIES DE VIOLÈNCIA SENSE SENTIT
Carcasses d'edificis esbudellats, flames fora de control,
i un ambient de temor
encara persisteix per la secció Watts de Los Angeles.
Deixa anar la bossa i mans enlaire.
Mans enlaire!
Mans enlaire. Enlaire! Aixeca les mans. Som-hi.
Els negres líders ho han atribuït a diversos mals socials.
Pobresa i atur, escoles i habitatges en estat precari.
Tot això sumat suposa discriminació.
Però, sobretot, segons el portaveu negre, la brutalitat policial.
La creença popular és que d'alguna manera els residents,
en particular residents negres,
van iniciar aquests episodis de violència contra la policia
i en contra d'institucions de la seva comunitat.
Però si ens fixem en la història
i el predomini d'aquesta forma de protesta política,
hi va haver unes 2.000 revoltes entre 1964 i 1972.
I, de fet, va ser la policia la que va provocar aquests incidents.
Un espectacle del tot inversemblant.
Un tiroteig al bell mig de Broadway.
Una granada als carrers de Los Angeles.
I us dic que aquí no passarà com a Harlem, Rochester o Nova York.
Ho podem arreglar. Encara hi ha temps.
Us asseguro que avui tornarà a passar, tant si us agrada com si no.
No, un moment. Escolteu-me.
Ells... Nosaltres, les persones negres d'aquí a baix n'estem fins al capdamunt.
I sabeu què faran, ells? Tant els fa.
Ja no vindran a esbatussar-se aquí.
Ara van per persones blanques.
Ningú d'aquesta societat va fer res per aturar-los
quan ens van cremar l'església.
Però si ens hi tornem, tothom es posa les mans al cap.
En molts sentits, veiem els aldarulls dels anys 60
com una resposta a la brutalitat policial.
Però també responien
a un període prolongat de violència blanca multitudinària.
No us preocupeu, perquè no ens quedarem de braços plegats.
Al comtat de Lowndes, Alabama, el mes passat van cremar dues esglésies.
Eren esglésies negres.
Una setmana després, va incendiar-se una església blanca.
Ara sabem que, o bé resem tots a dintre, o bé resem tots a fora.
Va haver-hi aldarulls a l'Oest Mitjà industrial,
els Cinturons del Sol i l'Òxid, la Costa Est i els estats del sud.
És a dir, a tot arreu on vivien persones negres
en condicions de desigualtat, a més de ser vigilades de més a prop per la policia
i per mitjà de noves tàctiques durant la guerra contra el crim dels 60s.
Aquest còctel va fer esclatar aldarulls
a tot el país, en ciutats de totes mides.
Estic cansat que la gent blanca em feu anar com vulgueu.
Com? Fins a quin punt? De quina manera?
Ens pareu pel carrer, esbotzeu les nostres portes,
ens porteu a comissaria, ens apallisseu.
Ara sí que paren gent al carrer,
però abans no ho feien.
Ja fa temps que ho fan.
La policia no és aquí, a la nostra comunitat...
PARTIT PANTERA NEGRA
...per vetllar pel nostre benestar o la nostra seguretat.
Són aquí per contenir-nos, per maltractar-nos i per assassinar-nos
perquè és el que els han ordenat.
La policia no pot ser a la nostra comunitat
per protegir la nostra propietat perquè no en tenim.
No hi pot ser
per assegurar-se que rebem un tracte jurídic just
perquè la mateixa policia ens nega un tracte jurídic just.
És molt clar que la policia és a la nostra comunitat
no per la nostra seguretat,
sinó per la dels propietaris de negocis de la comunitat
i per procurar que l'statu quo es manté intacte.
Quan t'adones que pagues impostos,
impostos perquè la bòfia et fumi llenya.
Els estàs pagant.
Estàs pagant-li al paio perquè et pegui.
L'estàs pagant per venir a apallissar els teus fills.
L'estàs pagant per perseguir-te.
L'estàs pagant perquè et mati.
ALÇAMENT GLOBAL
No tingueu por. No tingueu vergonya.
Volem poder negre!
Stokely Carmichael, un revolucionari de 25 anys.
Aquí, a Mississipi, aquest estiu,
Carmichael, amb la seva crida de poder negre,
es va convertir en una figura nacional i, per a molts, aterridora.
Demà, tots els jutjats de Mississipi haurien de cremar per eliminar la ronya.
Quan us preguntin què voleu, ja sabeu què contestar!
- Què voleu? - Poder negre!
La policia entenia el radicalisme negre
dels anys 60 com una formació global.
La policia entenia l'amenaça del comunisme,
que semblava anar de bracet del radicalisme negre,
com un problema global.
Un problema que no quedava confinat a "allà".
Els agents de seguretat dels Estats Units
van mirar què passava als carrers de les seves ciutats.
Van veure tots aquells moviments com a equivalents i similars
als moviments d'alliberació que proliferaven a tot el món.
Hi havia molta por del radicalisme, del comunisme.
A la idea de la militarització de la policia
hem d'afegir-hi una noció que potser es fa estranya de dir,
però cal tenir en compte com l'exèrcit es va "policitzar".
Mil.
Esperin.
Apuntin.
En realitat, la policia és la categoria més important.
El rol de l'exèrcit esdevé mantenir l'ordre,
no lluitar en guerres per la defensa nacional
amb altres poders sobirans, des de la 2a Guerra Mundial.
A partir de llavors, va de projectes de contrainsurgència a l'estranger,
de pacificació.
Els aspectes militars s'estan infiltrant en la policia,
i la lògica de la policia està penetrant en l'activitat militar.
La gent arriba a conclusions més i més radicals,
i, als Estats Units,
aquestes conclusions les alimenten els moviments internacionals,
moviments anticolonials.
En aquests països,
la gent està adoptant esquemes polítics radicals.
S'autodenominen socialistes.
Desafien i exigeixen el dret a governar partint d'aquesta base.
I aquestes idees tenen sentit per a radicals dels Estats Units,
on potser no són persones colonitzades de la mateixa manera,
però les seves condicions s'assemblen.
31 DE GENER, 1971
Potser no és colonialisme tradicional,
però és quelcom que s'hi assembla molt.
Així que la gent comença a adoptar la mateixa mena d'idees
i de retòrica i també comença a qüestionar el capitalisme.
Els nostres negres necessiten líders.
Però, on són?
No són aquí, i no vindran perquè...
Molt bé. Exacte, ens estan tornant a vendre,
i estem farts que ens venguin com a esclaus.
- No em matin, per favor! - Aixequi's i surti de la cuneta.
Per favor, no em matin.
Quan es va acabar tot, un jove de la manifestació
havia mort a trets.
Almenys 30 persones van resultar ferides, 19 per trets, i 88 van ser arrestades.
Al llarg dels anys 60,
a la policia molta gent creia que el moviment pels drets civils
i després el moviment Black Power eren estratagemes de la Unió Soviètica,
que els estava manipulant.
Que hi havia agitadors ficant idees als caps
de les persones afroamericanes de tot el país,
convencent-les de rebel·lar-se.
Samuel Cartwright era un metge
a qui solien acudir els propietaris de plantacions blancs,
perquè s'adonaven que les persones negres
intentaven escapar-se de les plantacions, el qual ens sembla natural, no?
Vols ser lliure, per tant, fuges de la plantació.
Doncs mira, els propietaris blancs no ho entenien.
Si la gent negra era inferior per naturalesa, si eren com possessions,
per què s'escapaven?
Van a veure Cartwright. Hi pensa.
I diu: "Tinc una resposta".
Diu que les persones negres tenen el que anomena "drapetomania",
i que "drapetomania" és la malaltia de fugir de les plantacions.
Els cossos negres es defineixen segons la imatge de les persones blanques,
perquè no pot ser que la gent negra vulgui ser lliure.
Perquè si de debò fugen de les plantacions perquè anhelen la llibertat,
això contradiu l'afirmació que les persones negres
són esclaves per naturalesa.
Espera un moment. Només volem tenir feina.
Si ens doneu feina, no molestarem a ningú.
Si no hi ha feina, destrossarem Los Angeles i punt.
I què en penses, germà, de la situació amb la policia? Creus...
La policia?
La policia? També els cremarem.
La policia no veia aquests moviments com a orgànics, com a justificats,
basats en injustícies reals.
Això vol dir que tractaven aquests moviments
com si fossin un complot enemic.
Així doncs,
les eines que feien servir per reprimir aquells moviments a l'estranger
també es podien fer servir a casa.
Compatriotes,
hem viscut una setmana com cap nació hauria de viure mai.
Ens cal la resposta, crec,
a tres preguntes bàsiques sobre aquests disturbis.
Què ha passat? Per què ha passat?
Què podem fer per evitar que torni a passar una vegada i una altra?
Avui nomenaré
una comissió consultiva especial sobre desordre públic.
El governador Otto Kerner d'Illinois ha accedit a ser-ne el president.
QUÈ VA SER DE L'INFORME DELS AVALOTS
L'informe de la comissió Kerner és llarguíssim.
És un punt d'inflexió en la història del govern dels EUA.
Per primera vegada, hi ha un reconeixement molt clar
de la manera en què
el manteniment de l'ordre de la societat estatunidenca
està estretament vinculat
a la creació d'una societat dividida per grups racials.
Una societat, diu ben clar la comissió, segregada i desigual.
L'informe va ser tot un èxit de vendes.
Es van vendre 740.000 exemplars les tres primeres setmanes.
N'hi ha un milió a la impremta.
Bantam Books, que n'ha publicat la 1a edició,
diu que és el llibre de butxaca de més èxit des de La vall de les nines,
malgrat que no és que siguin del mateix estil.
LA COMISSIÓ VA PRESENTAR DIVERSES CAUSES DELS AVALOTS,
COM LA DISCRIMINACIÓ A LA FEINA, L'EDUCACIÓ, L'HABITATGE,
I LES PRÀCTIQUES RACISTES DE LA POLICIA.
Llibres sobre els avalots.
Alguns sacerdots joves de Bushwick actuen en segon pla,
promovent la venda de l'informe com un primer pas dels blancs
per reconèixer allò que els sacerdots i l'informe
veuen com el problema fonamental: el racisme blanc.
Quina resposta rebrà aquest informe?
Quina serà l'acció de Washington?
Aquí tenim Roger Mudd, periodista al Congrés.
Com s'ha rebut l'informe?
De moment la Casa Blanca calla.
- Com és que no han dit res? - Crec que potser és deliberat.
El president vol que tothom assimili l'informe,
i també ha de fer càlculs polítics força precisos.
Un parell d'apunts sobre el Congrés.
El Congrés està integrat, principalment,
per blancs de classe mitjana fets a l'antiga.
Així que d'entrada hi haurà certa resistència a un informe com aquest,
que assenyala aquests homes com a causa principal dels disturbis.
La veritat és que la comissió Kerner tenia coses per a tothom.
Per a la gent d'esquerres,
tenia un munt d'anàlisi sobre les causes originals dels crims.
I per a la gent de dretes, tenia un munt de recomanacions per reforçar la policia
i les tècniques policials.
RECOMANÀ CREAR LLOCS DE TREBALL I HABITATGE ASSEQUIBLE
I AUGMENTAR LA VIGILÀNCIA I EL PERSONAL POLICIAL.
Els suggeriments a la dreta van superar l'anàlisi a l'esquerra.
Johnson es va deixar endur per les recomanacions de l'informe,
sobretot pel que fa a més policia.
El crim se sol considerar un problema de la gran ciutat.
Però ara els suburbis estan rebent l'impacte de l'auge del crim.
Lakewood, Califòrnia, empra helicòpters com s'empren cotxes patrulla a la ciutat.
Anomenat Projecte Skyknight, l'experiment de Lakewood
vincula el cotxe a terra amb el policia a l'aire.
La injecció de fons per part del govern federal
va fer augmentar dràsticament el nombre de persones
contractades com a agents o personal de suport.
136, aquí Sky Knight. Estem filmant des de Compton i Downey.
I va fer avançar la tecnologia i el material
que feia servir la policia.
EL 1968, NOVES LLEIS VAN ACCELERAR LA DISTRIBUCIÓ D'EXCEDENTS MILITARS
A COSSOS POLICIALS DE TOTA MIDA:
GAS LACRIMOGEN, CASCOS ANTIAVALOTS ARMILLES ANTIBALES, HELICÒPTERS, ETC.
La intervenció de Johnson
no consisteix només a professionalitzar la policia,
sinó que també introdueix el govern federal en la policia,
en la policia local, a un nivell sense precedents.
La ciutadania dels Estats Units ja n'ha tingut prou
de crim i de desordre en aquest país.
La població també reconeix que el govern nacional
pot i hauria d'ajudar les ciutats i els estats
en la seva guerra contra el crim.
Quan la gent invoca la paraula 'guerra' en general,
el que fa és demanar al públic que autoritzi el govern
a fer tot el que calgui, a prendre les mesures que calguin.
És una manera d'enfocar el tema, de dir a la gent que no demani
massa supervisió o rendició de comptes,
per tal de donar llicència a la policia de fer qualsevol cosa,
i confiar que prendran les decisions correctes.
Perquè, en teoria, lluiten contra una amenaça existencial
que afecta la comunitat que tenen el deure de protegir.
El problema del crim s'està tornant cada vegada més greu.
Suposa una amenaça més greu per a la nació
de la que mai podria haver suposat tan sols unes dècades enrere.
El crim no actua sol a l'hora de crear el denominador comú
de la degradació de la conducta moral.
Continuarem fent pressió per tenir lleis
que protegeixin els nostres ciutadans de la violència,
i la nostra feina acaba de començar.
Als traficants de crim i corrupció se'ls està acabant el temps als EUA.
L'onada de crim no serà l'onada del futur
als Estats Units d'Amèrica.
Les nostres files han passat dels 55 homes inicials del 1925
als efectius actuals de gairebé 4.000 homes i dones.
De nou, els felicito
per servir a la fina línia blava que ens separa de la jungla
que amenaça de recobrar la clariana de la civilització.
El febrer passat, vaig demanar un augment de 700 milions de dòlars
en el pressupost antidroga de l'any vinent.
Hem vist que hi ha necessitat de 1.500 milions més.
Amb aquests 2.200 milions addicionals,
el pressupost antidroga de 1990 equival a gairebé 8.000 dòlars.
He vingut a dir
que en la meva proposta pressupostària al Congrés,
hi haurà gairebé 1.300 milions de dòlars
destinats a actualitzar el programa de policia comunitària.
El Programa de Seguretat Nacional finança governs estatals i locals
per planificar, organitzar, equipar, formar i entrenar
davant la possibilitat d'atacs terroristes.
Per això des del primer moment la meva administració ha procurat
donar a la policia estatal i local els recursos necessaris per treballar bé.
De moment, 3.500 milions de dòlars
de l'Acta de Recuperació s'han destinat a la policia local.
Lluitaré per protegir-vos.
Soc el vostre president de l'ordre públic.
Avui he instat a tots els governadors
a desplegar efectius suficients de la Guàrdia Nacional
per dominar els carrers.
Hauríem de convenir que la resposta no és desfinançar la policia,
sinó finançar la policia.
Finançar-la.
EL 2023, EL GOVERN DELS EUA VA DEDICAR ALMENYS 129.200 MILIONS
A LA JUSTÍCIA, LA POLICIA I EL SISTEMA PENITENCIARI.
L'statu quo.
L'estat actual de les coses,
sobretot pel que fa a temes socials o polítics.
L'expansió de la policia ha sigut el resultat
de totes les guerres domèstiques
i moments d'agitació social de la història dels EUA.
Quan s'oposa resistència a l'statu quo,
aquesta resistència es reprimeix amb una força aclaparadora.
Una reacció armada,
una expansió de la policia per retornar-nos a l'statu quo.
STATU QUO
Estic veient...
Vull càmeres al McDonald's, i és JJ's Fish House, això?
Per allà. I cal tornar-ne a posar una a Merwyn's.
Estan venent droga ara mateix, així que... Estic veient...
No sé si estan llençant agulles. Encara hi ha heroïnòmans, allà?
O venen maria?
Són jovenets, els que veig.
Tant de bo en tingués una a cada cantonada, saps?
Perquè van molt bé per, no sé,
no diria dissuadir,
perquè molta gent no s'adona que hi ha càmeres.
No és que ho intentem amagar.
L'any passat hi havia gent a l'ajuntament
a qui no agradava la idea de "el Gran Germà us vigila", saps?
Però tenir totes aquestes càmeres a la ciutat
ha sigut molt útil per atrapar els malfactors
i les senyoretes del carrer.
Això queda gravat, veus?
L'avantatge d'això és que sabem quin vehicle hi ha implicat. Un SUV negre.
Quatre homes afroamericans que fa hores que hi són.
Els he vist passant-se coses, i podem anar-hi i agafar-los.
Tenim motius per fer-ho.
No involucres a persones innocents.
Llegiré la nostra missió,
diré el que espero d'avui, i llavors farem una ronda d'obertura.
Som el Projecte Policia i Homes Negres.
Som un grup d'agents de policia i membres de la comunitat negra de Minneapolis
forjant vincles de confiança per fomentar la seguretat de la comunitat.
Em preocupa l'augment de robatoris de cotxes amb violència.
I la cosa és que, els nostres...
La majoria dels nostres lladres, un 99 %, són menors, no?
Costa trobar-te un adult fent això, tot i que també n'hi ha.
El més jove que hem vist tenia nou anys, oi?
I hi havia una joveneta, ara tindrà setze anys,
però deu haver robat més de vint cotxes, sense comptar altres delictes.
I parlàvem de la porta giratòria
del sistema de justícia juvenil, no?
No volem criminalitzar els nostres nanos.
Però quan són criminals, no ho acceptem. Deixem que surtin i facin coses pitjors.
Aquest és el problema, el que passa és
una mancança del sistema de justícia penal.
Pensa que, des del meu punt de vista, cal transformar-ho tot.
A aquestes noies les acabaran matant.
O mataran algú, si encara no ho han fet.
Per a mi, el que és fort és que no puguem arranjar
una videotrucada entre aquests nanos i el jutge,
per assignar-los una intervenció.
Això demostra què pensen d'ells. Saps què passa, amb els nanos blancs?
Els fan intervencions abans del judici.
Intervencions abans del judici.
Els envien a teràpia. Els envien a tota mena de...
A l'imbècil que va matar el Deshaun segur que li van fer una intervenció.
La realitat és que així és com...
el sistema jurídic ens està fallant. I tu no pots ni fer la teva feina.
Llavors què fem?
Al final tenim un grup de nanos afroamericans
tancats al reformatori del comtat.
Potser no està bé i no hi haurien de ser.
- Però no sabem com es comporten, no? - No.
Crec que estan tancats pel seu comportament, no per qui són.
Podem parlar de quina hauria de ser la intervenció, no?
Em sembla bé.
Però el problema que tenim ara és que el procés per aconseguir-ne
no està obert als nostres nanos.
El nostre sistema jurídic creu que podem deixar-los anar
sense intervenció i assegurar-nos que no tornen a delinquir.
No té cap sentit.
Està fet perquè fracassin els nanos, perquè fracassis tu,
perquè fracassem tots.
Això no passa als blancs d'Edina.
Cada detenció, cada parada i escorcoll a discreció,
cada moment de violència policial il·lustra la paradoxa del poder policial.
És una institució vasta,
amb més de 18.000 departaments de policia.
Però quan és més tangible és quan t'hi trobes a escala individual.
Tornant al tema del domini,
segons Ray Kelly, els controls estaven dissenyats per, cita textual,
"infondre por" en nanos negres i marrons,
perquè no sortissin amb armes.
No és una resposta al crim. És una forma de domini i control.
Dia rere dia, la institució de la policia no té una sola cara,
però els individus atrapats en la maquinària policial sí.
Cap al 2008, jo era...
EXRESIDENT DE NOVA YORK
...allò que se'n diu un "absentista",
encarrilat a què em fessin fora de l'institut.
Suposo que la meva vida era fer campana, principalment.
Les coses eren difícils a casa,
eren difícils a classe.
I jo el que feia era evitar ser-hi, evitar les responsabilitats.
I per això em vaig fer notori al barri de Flushing.
Crec que em paraven i escorcollaven un parell de vegades per setmana.
Paraven algú almenys un cop al dia. Érem un cercle d'entre 30 i 40.
"No podem anar a Bowne Park avui, perquè hi ha polis."
No... "Al Navinder ja l'han parat avui."
O: "A l'Asha l'han parat" o alguna cosa.
A vegades poden fer-ho amb simpatia i tot
o amb moltíssima agressivitat.
Crec que em fan més ràbia els simpàtics.
- Com et dius? - Hops.
- Eh? - Hops.
- I ell? - Eddie.
Vine aquí, xaval.
On vas, Eddie?
Si el torno a veure, tindrà un problema.
- Entesos? - Sí.
Eddie! Més val que vinguis, Eddie.
Era rutinari, llavors.
Sabia com es deien. Sabien com em deia jo.
Una vegada, em van parar al parc llegint un llibre.
Aquell dia recordo que no em va importar.
No podia tenir res en contra meu.
Li dic: "Ei, Amanda. Com va? Tot bé?"
I ella: "Sí, Nilesh, tot bé."
"Posa les mans al banc."
Vens a comissaria i en parlem?
- No. - Com et dius, doncs?
Eddie.
- Eddie què més? - Smith.
- Au va, xaval. Va. - De debò, em dic Eddie Sm...
Ves al cotxe.
No et detindré ni res. Ves al cotxe.
- I a la comissaria? - Ves al cotxe.
Quan tens aquesta relació amb la poli,
cada vegada,
cada minut en semblen deu, saps?
Et paren 5 minuts i en semblen 30.
Et tornes l'hòstia de submís superràpid, saps?
I jo... Jo era un carallot.
"Saps què? Que et bombin, a la merda la poli."
Però no era un coi de...
no era un cabró violent ni res.
Només un nano indi esprimatxat.
Al principi et sents culpable:
"Déu meu, la policia em para pel carrer. Dec ser una mala persona."
I després sents...
"Vaja, això és el que m'ha tocat."
"Em passa només per ser qui soc." Saps?
I passes a identificar-te amb aquesta sensació.
Amb aquest perfil en el qual t'han encasellat.
Si em demanes quin era, el perfil, no ho sé.
Però em sentia com si fos un criminal terrible.
Em sentia com si fos una rata miserable,
un camell malparit de merda, saps?
Tal qual.
Em sentia realment com si jo fos aquesta mena de persona
per com em tractaven, i era com, vaja...
Jo mai he fet cap d'aquestes coses.
Ho juro. Però...
És aquesta petita pressió constant.
Una petita pressió.
És constant, i, al final, o bé te'n canses,
o bé t'enfades més del compte, o bé t'exaltes més del compte,
i te'n vas al puto clot, saps?
Un dels exemples que em semblen més interessants
és a Nova York durant el període del programa de parada i escorcoll.
Era gairebé una mena
de mètode més mòbil i flexible per gestionar,
no la separació geogràfica en les diferents zones de la ciutat,
que hi continua sent,
sinó com la gent es mou per la ciutat.
LA POLICIA DE NOVA YORK VA FER 4.400.000 PARADES ENTRE 2004 I 2012.
MÉS DEL 80 % DE LES PARADES VAN SER A PERSONES NEGRES I LLATINES.
1,5 % dels controls van trobar armes.
La taxa de recuperació d'armes il·legals va ser del 0,1 %.
Així d'absurdament ineficaç va ser el programa.
D'algunes maneres,
això era una mena de projecte algorítmic racial,
si hi penses.
La policia va donant voltes,
vigilant per on passen els diferents cossos dins de la ciutat,
i fent-se personalment responsables
d'agafar aquells cossos en un moment donat, literalment.
Parada i escorcoll, no?
Convertint-los en sospitosos només per ser al lloc on són.
Quasi que es pot considerar un projecte de segregació mòbil.
Nosaltres anem donant voltes i ens assegurem...
No direm que la gent no pugui ser aquí o allà.
Però hi ha persones que sempre considerarem
que estan potencialment fora de lloc, fora del seu lloc.
Saps què? Jo no tolero aquestes merdes.
Ha entrat i han entrat dos amics seus.
Entesos? Hem de mantenir la cantonada buida.
El que fan és sortir i s'hi passen uns minuts.
Si ningú els fa moure, llavors tots comencen a sortir.
Has de fer-los moure des del principi perquè si hi ha una multitud,
es descontrolaran i es creuran amos del barri.
Nosaltres som els amos del barri, no ells.
Ells hi viuen, però nosaltres en som els amos.
Els carrers ens pertanyen.
No serà un ganivet o una pistola,
però quan aquesta dona li tira la sabata, l'arrestaran.
Perquè Flynn creu que era una roca o un maó.
Demanar obediència incondicional, que és el que demana la policia,
va en contra del que la majoria als EUA creu que és la nostra societat:
una societat democràtica
on no et sotmeten a ordres autoritàries, bàsicament.
D'això en dèiem 'Demanar, Ordenar, Obligar'.
Primer, ho demanes. Llavors, ordenes que ho facin.
I, si no ho fan, els obligues físicament a fer-ho.
Quan veiem sèries a la televisió i hi ha un govern autoritari
o llegim sobre un govern autoritari
que obliga la ciutadania a acatar tot el que se'ls digui
i a obeir un altre poder,
riem i diem: "Quin horror! Això és una tirania."
"Per sort, als EUA som lliures."
La immobilització per escanyament és una maniobra que alguns agents fan servir
per intentar que facis el que volen que facis,
però no pots fer-ho, perquè no pots respirar.
Evidentment, en un enfrontament violent al carrer
és difícil que l'agent recordi
on són els vasos sanguinis del coll, on són els nervis.
Per altra banda, creiem,
des del punt de vista dels assessors mèdics i dels instructors,
que com més es practica i més familiaritzat s'està amb l'anatomia,
menys risc de causar ferides i seqüeles permanents.
Crec, havent revisat diversos casos,
que aquestes immobilitzacions especials, si s'apliquen correctament,
comporten un risc molt baix...
No puc respirar.
Les persones que exerceixen el poder policial
fan una cosa molt específica.
Estan posant aquest principi bàsic del poder estatal,
la capacitat d'adjudicar-se el monopoli de la violència legítima,
a la pràctica.
- Què? - Obri la porta!
- Ho estic intentant! - Surti!
- No, no entenc què passa... - Surti.
D'acord, para el cotxe. Para!
Entesos, surto.
Para! Que ja surto!
Para!
Estic intentant sortir!
Què collons? Para, que ja surto!
Surti!
Surti del cony de cotxe!
Para aquí.
Molt bé. Fosa a negre.
Si aturo aquesta violència aquí, es torna menys obscena?
L'he ocultada a la vista.
Però fins a quin punt es pot ocultar?
- No està conscient. - Ha mirat si té pols?
No, tio, mira'l. Està inconscient.
- Pren-li el pols. - Va de debò?
- Se li quedarà sobre el coll? - Pren-li el pols!
Respira?
- Preneu-li el pols! - Quantes vegades ho hem de dir?
- Et dic que li prenguis el pols. - Thao, pren-li el pols, tio.
Tio, pren-li el pols. Esteu fatal.
- Deixeu la droga, au. - "Deixeu la droga"?
Què creus que passa? Creus que el que està fent està bé?
- Enrere. - Que no hi ha problema?
Creus que el que esteu fent està bé?
- De debò que ets bombera...? - Sí, de Minneapolis.
- A la vorera, doncs. - Pren-li el pols!
- Pren-li ara mateix, hòstia. - Enrere, a la vorera.
L'home encara no s'ha mogut, tio.
És difícil portar a judici agents de policia
per matar a persones racialitzades.
Perquè normalment és legal.
Les mans enlaire! Ara mateix.
Gira't!
A terra!
El Tribunal Suprem ha atorgat a la policia el que jo anomeno els superpoders
d'elaborar perfils racials, d'arrestar i de matar.
Per l'ús de força de la policia, Graham vs. Connor és el cas clau.
El Tribunal Suprem va dictaminar
que la policia pot fer servir la força sempre que l'agent mitjà
cregui que la situació justificava l'ús de força. Vet aquí la norma.
I és increïble la quantitat de departaments
que no volen cap altra regulació sobre l'ús de força.
El que fa dècades que passa
és que els sindicats policials han fet processos de negociació col·lectiva
per inflar els seus contractes, i, en alguns casos, les lleis estatals,
amb disposicions que no només són generoses,
sinó que fan l'impossible
perquè la policia no hagi de retre comptes.
Suposo que era aquesta casa.
Tens el micro apagat?
Sí, però puc...
Quina sorpresa, veure-us aquí.
Apaga el micro.
Avui tothom es pregunta
per què uns agents de Sacramento van apagar-se els micros.
Micro apagat?
- Sí. Tot apagat. - D'acord.
Els sindicats policials diuen als representants del govern
que estan en deute amb ells, a hores d'ara, que es postren davant seu,
"Volem això".
"Necessitem que un agent no hagi de fer cap declaració
sobre el que sigui que ha fet fins passades 24 o 48 hores dels fets."
"Encara que sigui matar una persona a trets."
"Que els expedients disciplinaris siguin secrets."
"Que els registres s'esborrin després de cert període de temps,
potser només mig any."
"Volem que desapareguin."
I aquesta mena de coses permeten que els agents
evitin retre comptes contínuament,
per no parlar de la immunitat qualificada.
LA IMMUNITAT QUALIFICADA, CREADA PEL TRIBUNAL SUPREM,
PROTEGEIX ELS AGENTS DE RESPONSABILITATS CIVILS
FINS I TOT SI VIOLEN LA LLEI.
- Enrere. - Faré servir la Taser!
Para!
M'ha disparat.
Per favor, para.
Li he disparat.
- De veritat? - Sí!
D'acord.
Li he disparat! Déu meu!
Kim, seu.
El sistema policial s'ha construït en gran part
a l'esquena de l'estatunidenc mitjà,
i les regles que governen la policia les ha determinat, en molts casos,
la mateixa policia i els seus lobbies.
Això vol dir que la policia ha pogut codificar,
ha pogut duplicar i triplicar el seu poder una vegada i una altra.
Pel que fa a la llei, tenim molt pocs estàndards nacionals.
Gairebé cap.
I tenim extraordinàriament pocs estàndards estatals.
I molt pocs estàndards municipals.
Així que els estàndards amb què opera la policia els ha dictat
la policia, les polítiques del departament i les seves associacions.
Parlem d'assegurar-nos que el que fa la policia és legal
i que, si violen la llei,
hagin de retre comptes.
Però el gran problema amb la policia d'avui
és que els perjudicis que causa la policia solen ser legals.
Fa por, oi? Per això dic que depèn de nosaltres.
Perquè som nosaltres, qui ho fa legal.
No vull absoldre la policia de la seva responsabilitat.
Però és un fet, la major part del mal que fan és legal.
M'interessa això de...
M'interessa aquest "nosaltres".
Heu dit coses similars
sobre les lleis que "nosaltres" deixem que la policia apliqui
i les coses que "nosaltres" deixem que facin.
I estic aquí pensant: "Jo no deixo que la policia..."
"Jo no vull que la policia faci això. Jo no sabia que era legal."
Formo part del "nosaltres"?
¿Creus que podries intentar contextualitzar
qui fa possible realment
que les persones que legislen puguin esquivar la responsabilitat
de dir a la policia fermament què han de fer i com fer-ho?
Seria molt esclaridor.
Qualsevol persona en un càrrec d'autoritat que intenti fer retre comptes a la policia
s'enfronta al departament de policia
i a defensors de l'statu quo, sigui quin sigui el seu àmbit.
Normalment sempre són els mateixos. Corporacions, interessos econòmics.
Mira el paper de la policia en la història dels EUA.
Van reprimir els sindicats obrers del nord al principi de tot.
Tenien patrulles esclavistes al sud al principi de tot.
Sempre protegint els interessos
de qui explotava les masses per al seu propi benefici.
Si penses en polítics i policies,
penses en individus, en persones de carn i ossos,
i no en sistemes.
Aquestes persones solen actuar en benefici d'un sistema
al qual no donen suport explícit, al qual potser fins i tot critiquen.
Però la seva feina principalment tracta de reforçar i d'apuntalar aquest sistema.
I és un sistema que dona privilegis a una elit de classe,
a una elit racial, a gent que no viu amb estigmes socials.
Així i tot, moltes persones que apuntalen el sistema
es troben a la banda perjudicada d'aquestes línies divisòries.
Ser policia és difícil, avui en dia.
Cada dia penso...
Buf, estic cansat, saps?
L'any passat van disparar a un nen de dotze anys. Aquí mateix.
Li van disparar quan s'estava barallant amb un altre del carrer.
Jo mai... Quan vaig arribar,
mai m'havien dit qui havia sigut tan ràpid.
Perquè hi ha gent que viu aquí que conec des de petit, saps?
- Què li va passar al nen? - Va morir.
Tenim moltes comunitats molt vulnerables en aquest país.
I si hi vas i preguntes: "Voleu abolir la policia?"
Moltes et diran: "No, volem més policia".
Per altra banda, si hi vas i parles amb la gent
de com els tracta la policia, veuràs ràbia.
De nou, això és culpa nostra.
Es pot ajudar aquestes comunitats
sense un sistema policial carcerari i agressiu.
Però, simplement, no ho fem.
Jo sempre havia dit:
"Amb més polis negres, tindríem menys problemes."
"Poseu-nos un director negre, tindrem menys problemes."
Ho vaig creure durant més de 30 anys, eh?
Però ja no ho crec.
He perdut molt, defensant policies negres al departament.
A vegades em pregunto,
¿i si fos un d'aquests paios
que es limiten a callar i a fer la seva feina?
On seria, ara?
Charlie Adams és agent de policia des de 1986 i no té plans de jubilar-se.
Vol acabar la seva missió com a inspector de la 4a seu del districte.
Oh!
Els meus ulls han vist
la glòria de la vi...
Vam començar sent tretze estats al litoral de l'Atlàntic.
Vam portar la llibertat.
Si la polis i l'entitat política són subjectes democràtics autònoms,
la policia és la força a les ombres que diu:
"Existim per exercir l'autoritat quan ja no us pugueu governar."
"Existim per controlar i regular la violència dins la societat
apropiant-nos de tota aquesta violència."
Constantment,
la resposta de les forces de la llei a les peticions de les persones negres
perquè es respectin les nostres vides, les nostres cases, famílies, infants,
sempre és: "Ah sí, i una merda."
"Entomeu aquesta força, a veure si us agrada."
3 DE MARÇ, 1991
Si penses en la política com a sistema,
i penses en com la policia s'ha desenvolupat als EUA,
transformant-se en un poder enorme...
I si penses no només en la policia,
sinó també en les presons, el nombre de persones arrestades,
totes les persones condemnades per delictes greus,
i tot el que això genera,
les famílies de les persones que han sigut castigades, controlades i empresonades,
ara estem parlant de la majoria de les persones d'aquest país.
No la minoria, sinó la major part del país.
Som una societat sobrevigilada.
Aquesta sobrevigilància implica
que la relació entre la policia i les persones està del tot distorsionada.
En lloc de fer créixer el nombre de persones
que poden veure's com a part d'aquest món democràtic autònom
de persones que intenten viure
i resoldre els seus conflictes a través de la política, de la protesta,
en lloc d'això, tenim un nucli de persones cada vegada més petit
a qui es permet fer la seva vida
i un grup cada vegada més gran
que està vivint sota alguna mena de supervisió policial.
Sortida 161.
Rebut, el veig.
Una de les primeres coses que fan els règims feixistes i totalitaris
és enfortir la policia.
Una manera de fer-ho és incrementar el poder policial,
el quart poder de l'Estat.
I incrementar el poder policial té implicacions funestes per a la democràcia.
Jo acostumo a dir: "Pensa en la persona més poderosa
dels Estats Units, sigui Biden, o bé Trump o Hillary Clinton,
si creus que encara ho controlen tot en secret."
Cap d'ells pot treure una pistola i disparar-te.
Tots els agents de policia dels EUA
tenen el dret, el poder, de treure una pistola i disparar-te.
- Perd sang! - Perd sang per les orelles!
- Traieu-lo d'aquí! - Perd sang per l'orella!
- Aviseu l'ambulància! - Per què cony passeu de llarg?
La qüestió de perdre la nostra democràcia no tindrà res a veure
amb un demagog de dretes com Donald Trump.
Tindrà a veure amb aquesta història, tan llarga i profunda,
durant la qual no hem respost
al problema sistèmic de fer créixer la policia
en detriment d'alimentar i fer créixer els nostres reflexos democràtics
i els fonaments que ens calen per operar com a poble que s'autogoverna.
Aquí és on som deu anys després de Trayvon Martin,
quasi deu anys després de Michael Brown...
I el poble estatunidenc ha de decidir.
Si volem solucionar aquests assumptes i establir un diàleg real
sobre com capgirar aquests sistemes, que és el que molta gent diu que vol,
llavors la gent haurà de fer front d'una vegada a aquestes preguntes.
Perquè aquests sistemes són robustos.
Són inflexibles. Són complicats.
Són poderosos.
Frederick Douglass va dir: "El poder no concedeix res si no se li exigeix".
I el poder que encarna la policia als EUA no ha concedit res.
Si de cas, ha duplicat i triplicat aquest poder.
Correu!
"El poder no concedeix res si no se li exigeix."
"Mai ho ha fet i mai ho farà."
Frederick Douglass.
Subtítols: Marina Torruella Bonsoms