Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
YLEISÖN EDESSÄ LOS ANGELESISSA (GLENDALESSA)
Hyvät naiset ja herrat: Ronny Chieng!
Kiitos!
Kiitos.
Hyvä on, kiitos!
Kiitos.
Nyt täytyy aloittaa.
Nyt aloitetaan! Kiitos!
Kiitos ystävällisyydestänne.
Kiitos.
Netflixin mukaan menetämme katsojia. Aloitetaan.
Kiitos.
Ihmiset klikkaavat x:ää. Kiitos, että tulitte.
Kiva olla täällä Amerikassa.
Mitä Amerikassa tapahtuu vuonna 2019?
Tuhkarokko tekee paluun.
Tuhkarokko tuodaan takaisin.
Mikä ettei?
Miksei? Miten paljon pahempaa voisi olla?
Tuhkarokko takaisin.
Joka vuosi Amerikka on yhä hipsterimpi.
On aika tuoda takaisin pienet luomusairaudet.
Se johtuu typeristä rokotusvastaisista idiooteista.
Luetaan hevonpaskaa netistä, tullaan aivopestyiksi,
eikä rokoteta lapsia.
Jou. Netti tekee ihmisistä helvetin tyhmiä.
Ei uskoisi, että kaikki inhimillinen tieto tyhmentää.
50 vuoden kuluttua pidämme internetiä -
samanlaisena kuin tupakointia nyt.
Sanotaan: "Uskomatonta, että 50 vuotta sitten -
annoimme raskaana olevien käyttää internetiä.
Mitä oikein ajattelimme?
Raskaana olevat käyttivät nettiä,
käytimme nettiä vauvojen nähden,
ja annoimme vauvojen käyttää nettiä."
50 vuoden päästä ulkona on erityisiä alueita,
joissa voi käyttää internetiä.
Internetille tarkoitetut vyöhykkeet 15 metrin päässä sisäänkäynneistä.
Nettiä ei saa tuoda sisälle.
Passiivinen tyhmyys tappaa.
Aivan. Me olemme tyhmiä.
Olen asunut USA:ssa jonkin aikaa. Se on ollut hienoa.
Täällä on paljon tavaraa. Niin paljon...
Yltäkylläisyyttä on paljon.
Sitä on vaikea nähdä, jos on kasvanut täällä,
mutta muualta tulleelle tämän maan yltäkylläisyys on ilmiselvää.
Se on hallitsematonta.
Tavaraa riittää.
Joka päivä uutta tavaraa.
Kuin joulu joka päivä.
Hyperloopit, sähköautot, SpaceX, robotti-imurit,
iPhone 8 ja 10 samaan aikaan.
Amerikassa ei malteta odottaa.
Saimme iPhone 8:n ja sanoimme: "Helvettiin 8 ja 9. Kymppi. Nyt mentiin."
Jätetään iPhone-malleja väliin.
Valtavasti tavaraa. Ruokaa on Amerikassa paljon.
Ruokaa. Paljon sisältöä.
Valtavasti sisältöä. Luoja. Paljon sisältöä tilauksesta.
Tosi paljon näyttöjä.
Eniten näyttöjä henkeä kohti maailmassa.
Joka ilta Amerikka on kuin kilpailu -
siitä, miten monta näyttöä saamme naaman ja seinän väliin.
Siis iPhone, iPad,
läppäri, tv,
ja Apple Watch.
Mahdollisimman monta näyttöä riviin naamani eteen.
Tarvitsen näytön silmieni alle ja näytön silmieni ylle.
Kun katson alas ja ylös, en menetä mitään toimintaa,
Game of Thronesin jaksosta, joka maksoi 30 miljoonaa taalaa,
mutta emme osanneet säätää kontrastia -
joten kaikki on helvetin pimeää!
Valtavasti tavaraa.
Valtavasti...
Valtavasti pakkauksia.
Voi luoja, miten Amerikassa pakataan.
Kaikki on triplapakattu.
Kun tilaa syötävää -
missä tahansa ravintolassa, saa 50 lautasliinaa.
80 heitetään pois.
Amerikassa heitetään pois enemmän lautasliinoja kuin otetaan.
Todellisuuden lakeja rikotaan...
runsaudella.
Joka ravintolassa Amerikassa annetaan sataa lautasliinoja.
Lasi vettä ja viisi lautasliinaa.
Amazon Prime joka päivä.
Lähettäkää sitä paskaa kotiini joka päivä.
Älä koskaan lähde kotoa.
Amerikassa ei lähdetä kotoa.
Vapauden maa ja maa, jossa ei koskaan lähdetä kotoa.
Mikään esine ei ole liian mitätön.
Mikään määrä ei ole liian pieni...
tuotavaksi kädestä käteen -
kotiin kuin keisarille. Mikä tahansa.
Mikä tahansa, mikä mieleen tulee,
mikä tahansa ohimenevä ajatus, joka tulee juovuksissa. Mikä tahansa.
Tahdon yhden kynän.
Tahdon kynän. En tahdo laatikkoa. Vain yhden kynän.
Tahdon sen laatikossa, jossa on muovia.
Heittäkää mukaan lautasliinoja...
...toisessa laatikossa, isommassa.
50 miljoonaa laatikkoa lentää yli Amerikan joka hetki.
Ilmatila Amerikan yllä on pelkkä Amazon Prime.
Pakkaukset törmäilevät toisiinsa,
kuin satelliittiromu.
Lisää, lisää Primea. Täällä ei saada tarpeeksi Primea.
Tarvitsemme Primea. Kovemmin, nopeammin, vahvemmin.
Nopeampi Prime. Prime Now!
Prime Now! Kahden tunnin toimitus.
Prime Now. Anna se minulle nyt!
Kun painan "osta", pane esine käteeni...
Nyt.
Amerikassa viivettä ei saisi olla.
Nolla viive -
napin painamisen välillä -
ja kun esine hellästi asetetaan käteeni.
Niin että voin käyttää sitä nyt.
Siis saman päivän toimitusko?
Epäamerikkalaista.
Sama päiväkö?
Nyt.
Prime Now.
Murtaudu talooni...
ja pane tilaamani ruoka suuhuni...
ja auta pureskelemaan!
Sitten työnnä se tikulla ruokatorveeni.
Sitten vedä uloste anuksestani puolestani nyt.
Mihin tästä mennään?
Sivilisaationa.
Miten paljon lisää mukavuutta voimme saada?
Miten paljon vähemmän energiaa voimme käyttää -
saadaksemme mitä tahdomme?
Tehdään Prime Before.
Lähettäkää se minulle ennen kuin haluan sen.
On vuosi 2019. Onko minun päätettävä -
ennen kuin lähetätte sen, mitä ostan?
Käyttäkää tekoälyä -
korvaamaan oma älyni,
jotta voin elää elämääni.
Lähettäkää kaikki haluamani ennen kuin haluan sitä...
mahdollisimman monessa laatikossa.
Valtavasti pakkauksia.
Mutta... niin,
kiva olla täällä.
Miksi ihmiset tulevat tänne? Odottakaahan.
Miksi tänne tullaan?
Miksi maahanmuuttajat tulevat tänne?
Tämähän on parasta, vai mitä?
Tämä on parasta.
Tämä on NBA.
Amerikka on NBA.
Tiedättekö sen? Te elätte NBA:ssa.
Aasiassa pidetään Amerikkaa NBA:na.
Sinne mennään olemaan parhaita siinä, mitä tehdään.
Tänne tullaan tekemään sitä toisten kanssa, jotka ovat parhaita.
Kiinalainen nimi Amerikalle on mei guo.
Suoraan käännettynä se tarkoittaa "kaunis maa".
Amerikan nimi on kiinaksi Kaunis maa.
Niin sanomme, kun puhumme Amerikasta.
Sanomme "Kaunis maa". "Oletko käynyt Kauniissa maassa?
Kauniissa maassa on rajattomasti lautasliinoja.
He eivät piittaa. Eivät edes käytä sitä.
He ottavat sen ja heittävät pois."
Se on Kaunis maa.
Kiina on kiinaksi zhong guo. Se tarkoittaa "keskimaa".
Se ei tarkoita mitään!
Annoimme tälle paikalle paremman nimen kuin omallemme!
Se on Kaunis maa. Mennään Kauniiseen maahan.
Lähdetään Keskimaasta Kauniiseen maahan.
Pannaan kaikki peliin ja aloitetaan alusta Kauniissa maassa.
Sitten tänne lopulta tulee,
ja kaikki vihaavat kaikkea.
Verizon on hanurista.
AT&T on hanurista.
TSA on hanurista.
Helvettiin TSA, joka yrittää pitää kaikki elossa.
Helvetti sentään.
New Yorkin metro on hanurista.
Los Angelesin liikenne on hanurista.
Patsaat ovat hanurista.
Seisominen on hanurista.
Polvistuminen on hanurista.
Kongressi on hanurista.
Republikaanit ovat hanurista.
Demokraatit ovat hanurista.
Sitoutumattomat ovat hanurista.
Elon Musk on hanurista.
Netflix...
No, Netflix on okei.
Yksi meni oikein. Netflix on okei.
Mutta Netflix iPadilla on hanurista!
Se on ei-intuitiivinen käyttöliittymä. Ei voi ladata offline-katselua -
kaikille ohjelmille, ellei se ole alkuperäinen,
enkä voi katsoa sitä lentokoneessa, kun lennän ilmassa jumalan tavoin.
Prime Now!
Kaikki nämä länsimaiden allergiat.
Tänne pääsystä tapellaan. Kaikki täällä valittavat. Järjetöntä.
On mahtavaa matkata ympäri Amerikkaa.
Minulla paras työ. Saan rahaa siitä, että matkaan ympäri Amerikkaa.
Yritän naurattaa ihmisiä,
tapaan oikeita ihmisiä.
Ei vain venäläisiä botteja. Se on parasta.
On todellinen etuoikeus saada nähdä kaikki...
tämä valtava maa.
Luulen, että Amerikan ulkopuolella -
pidämme Amerikkaa monoliittina.
USA:ta ja amerikkalaisia yhtenä kokonaisuutena.
Kun täällä asuu tarpeeksi, tajuaa, että maa on iso.
Jokainen osavaltio on oma kansakuntansa.
Niillä on omat keittiöt, omat puhetavat, omat arvot, omat liput.
Siksi maa on jakautunut.
Eri maat yrittävät yhdistyä.
Siitä tulee ilmeistä, kun täällä asuu,
ja huomaa erot eri amerikkalaisten välillä,
erilaiset energiat.
Itärannikolta länsirannikolle. Se on ilmiselvää.
Itärannikon amerikkalaiset ovat tosi kiihkeitä.
Länsirannikolla kaikki vähän rauhoittuvat.
Niin.
Amerikan itärannikolla kaikki taistelevat yhä brittejä vastaan.
He eivät päässeet yli siitä.
Joka päivä New Yorkissa poikkeuksetta...
"Vittu. Minä kävelen tässä!"
Kuin perinnöllinen traumaperäinen häiriö.
Assassin's Creed -pelistä.
Sitten muutetaan länteen ja rauhoitutaan.
Se heijastuu joka osavaltion omassa motossa.
Osavaltion ihmisten asenne heijastuu osavaltion motossa.
Itärannikon osavaltioiden motot ovat tosi kiihkeitä.
Se paska luotiin taistelun kiihkossa.
Vallankumous näkyy ikuisesti niiden ihmisten luonteessa.
Kuten eräs itärannikon osavaltio.
Kuten New Hampshiren motto,
joka on "Elä vapaana tai kuole."
Se on tosi kiihkeä motto.
Jos asuu New Hampshiressa,
jossain vaiheessa täytyy kyseenalaistaa...
"Miten pitkälle tämä viedään? Koska...
Tunnen itseni tämän postitoimiston vangiksi,
ja ehkä minun pitäisi toteuttaa osavaltion mottoa!"
Tai Pennsylvanian tai Massachusettsin motto.
Toinen itärannikon osavaltio, ja se on latinaa.
"Vapaus, mutta vain miekalla tai katkaisen kaulasi."
Kuin Game of Thrones -kirjan nimi.
Se on kuollut kieli, joten minä mukailen.
Muutetaan länteen, ja ihmiset rauhoittuvat.
Kuten jos mennään lounaaseen Tennesseehen,
ja Tennesseen osavaltion motto...
on "Maatalous ja kauppa".
Verrattuna mottoon "Elä vapaana tai kuole",
"Maatalous ja kauppa" ei edes kutsu toimintaan.
Se ei ole edes "Tehdään maataloutta ja kauppaa".
Motossa ei ole verbiä.
Ymmärrättekö? Siinä ei ole teonsanaa.
Lauseella ei siis ole suuntaa, vaan vain käsitteitä.
Kuin kaikki menisivät Tennesseehen:
"Luoja, täällä on mahtava aurinko!
Aivan, maatalous ja...
kauppa. Niin, tajua se.
Mutta ei tänään."
Sitten siirrytään pitemmälle länteen, Texasiin.
Texasin motto on...
Sattuuko kukaan tietämään Texasin mottoa?
En pilkkaa vääriä.
"Yksinäinen tähtikö?" Hyvä arvaus. Väärin.
-Muita? -"Älä astu päälleni!"
Mahtava arvaus. Väärin.
"Muista Alamo?" Huono arvaus. Väärin.
Annatteko helvetin ulkomaalaisen opettaa teille maastanne?
Presidenttinne ei ilahdu.
Tuo on se energia.
Mitä? "Pyssyt esiin." "Älä pelleile Texasin kanssa."
"Älä sekoile Texasin kanssa."
"Kaikki on isompaa." "Rakenna muuri."
"Nussi äitiäsi."
Ei, Texasin osavaltion motto -
on "Ystävyys".
Jou. Texasin motto -
on vastakohta...
kaikille yleisille käsityksille osavaltiosta.
On iso epäonnistuminen Texasin PR-osastolta...
kun viestintä menee noin pieleen.
Kaikki ajattelevat: "Vedä käteen". Se on "Ystävyys".
Se on 180 astetta vikaan.
Niin rentoja oltiin, kun päästiin Texasiin. Todettiin:: "Ystävyys!"
Sitten tulee Kalifornia,
ja Kalifornian osavaltion motto on "Heureka"!
"Me teimme sen!
Olemme mahdollisimman kaukana briteistä.
Ne kusipäät ovat syvältä.
Ruoho lailliseksi, tee elokuvia ja mitä helvetissä haluatkin!"
Kutsumuskohtalo!
On ollut mahtavaa tavata erilaisia amerikkalaisia.
Kaikki eri rotuja, eri etnisiä ryhmiä, eri kaupunkeja,
kaikkia eri ihmisiä.
Kaikista amerikkalaisista afroamerikkalaiset -
ovat minusta kaikkein makein rotu.
Kaikki, mitä he tekevät on siistimpää.
Kaikki, mihin he koskevat, on sulavampaa.
Urheilu, tiede, musiikki, presidentit. Kaikki mitä he tekevät.
Heissä on rentoa tyyliä.
Mustissa on tyyliä.
Tyyliä ei voi kieltää.
Mustilla on tyyliä.
Valkoisen ylivallan kannattajatkin sanovat: "Tyyliä on."
Se on kiistämätöntä makeutta.
Mustat ovat niin siistejä, että voivat olla ylpeitä rotuherjoistaan.
Niin siistejä he ovat.
Mikään muu vähemmistö Amerikassa ei ole ottanut rotuherjaansa omakseen.
Kiinalaisten ei näe kävelevän ympäriinsä -
"Hei, jou, kinkit.
Jou, missä mun kinkit on?
Jou, huutakaa mulle, kinkit.
Mun kinkit.
Pysykää keltaisina, kaltaiset. Täh."
Kuulostaa kauhealta.
Kuin nauloja liitutaululla. "Mun kinkit!"
Luulen...
Amerikka on poliittisesti hyvin jakautunut. Monet asiat täällä.
Aiheesta riippumatta siitä tulee politiikkaa,
josta lopulta tulee rotukysymys.
Voisimme kaikki ottaa etäisyyttä rotuun -
aina välillä ja puhua ihan ihmisinä. Minäpä sanon,
että täällä tarvitaan lisää aasialaisia. Heitä ei ole tarpeeksi.
Ei ole tarpeeksi.
Nyt meitä on 5,6 prosenttia väestöstä.
Lukua on kasvatettava.
Tässä maassa tarvitaan lisää aasialaisia.
Minä kerron syyn.
Koska me olemme ainoat puolueettomat tuomarit...
...käynnissä olevassa rotusodassa -
valkoisten ja mustien välillä.
Koska te ette välitä meistä...
ja me emme välitä teistä kummastakaan.
Voitte siis luottaa meihin.
Kerromme asioita ilman ennakkoluuloja. Ei agendaa.
Puhumme suoraan, koska emme välitä.
Viime aikoina Amerikassa on ollut paljon kiistoja.
Valkoiset soittavat poliisille -
mustien hyvin harmittomista toimista,
kuten grillaaminen puistossa.
Tai omaan kotiin menemisestä.
Ensi kerran, kun pahastut, älä soita poliisille,
vaan aasialaisille.
Me tulemme ja sovittelemme minkä tahansa tilanteen -
puolueettomasti ja ilman ennakkoluuloja.
Koska emme välitä.
Jos pyytäisitte meidät Starbucksiin sinä päivänä...
"Nämäkö kaksi mustaa kaveria? He vain juovat kahvia.
Mikset juo latteasi ja pidä suutasi kiinni?"
Niin.
Meihin voi luottaa, koska emme välitä.
Koska meidän nahkamme ei ole pelissä.
Kirjaimellisesti nahkamme ei ole NFL:n tai NBA:n peleissä.
Emme siis piittaa paskaakaan...
kuka polvistuu millekin.
En välitä teidän fantasiafutiksen pelaajavalinta-analyysistanne.
Tahdomme vain, että jutut toimivat.
Aasialaiset Amerikassa tahtovat vain, että jutut toimivat.
Meitä eivät häiritse showbisneksen näytökset.
Tahdomme, että hommat toimivat, ja puhumme suoraan.
Voitte luottaa siihen,
että sanomme totuuden.
Eikö niin?
Rumat totuudet, mutta joka tapauksessa totuudet.
Siis jou, valkoiset...
Jou...
"Bohemian Rhapsody" on hanurista.
Se on laulu, jota ei voi tanssia.
Luojan tähden. lakatkaa laulamasta sitä ringissä juhlissa.
Jos teidän täytyy laulaa, tehkää se suihkussa.
Ei vihaa. Tässä ei ole vihaa.
Tämä on vain tietoa. Minä vain sanon sen.
Ottakaa tai jättäkää.
Tämä pätee molempiin suuntiin.
Jou, mustat ihmiset...
Vähän meluisia leffateatterissa.
Ei vihaa tässäkään. Tässä ei ole vihaa.
Vain ratkaisuja. Niitä me tarjoamme.
Molemille ihmisryhmille ratkaisuja.
Ei enempää, ei vähempää.
Tarvitsemme aasialaisen presidentin.
Miehen tai naisen.
Tuokaa aasialaispresidentti Valkoiseen taloon,
niin korjaamme tämän paskan viikossa.
Lupaan, että kahdeksassa päivässä näette tuloksia,
koska emme välitä, vaan tahdomme hommien toimivan.
Kuvitelkaa, että valjastetaan aasialaisten voima hallituksessa.
Voi luoja!
Hallituksen aasialaiset käyvät läpi rikkinäisten asioiden listaa,
korjaavat ne yksi kerrallaan ilman agendaa.
Pelkkää logiikkaa.
Käydään läpi listaa: "Elä kauan ja menesty."
"Selvä, tuo toimii, tuo on aika hyvä,
voimien erottaminen on mahtavaa, ja tuo toimii yleensä,
tuo on sekopäistä,
Ympäristövirasto on on sekaisin, Medicare on sekaisin.
Tee työsi, helvetti!" Läimäistään ihmisiä kasvoihin.
Joka yhdeksäs kuukausi tämän maan kongressi on umpikujassa.
Hallinnon sulkemisella uhkaillaan. Ai hallinnon sulkeminen?
Kun aasialaiset ovat vastuussa, hallintoa ei suljeta.
Emme sulje sitä mistään syystä.
Jou, emme sulje sitä jouluksi, ymmärrättekö?
Teemme töitä pyhäpäivätkin.
Kun kello on kolme yöllä ja on nälkä, minne mennään?
Kiinalaiskaupunginosaan.
Siellä kaikki on edullista, herkullista ja avoinna.
Kuulostaako maalta, jossa tahdotte asua?
Emme sulje ovia mistään syystä.
Kiitospäivä ei merkitse minulle mitään.
Ymmärrättekö, miten merkityksetön -
kiitospäivän ajatus minulle on?
Helvettiin kalkkuna. Se on kuivaa.
Korjaan mieluummin terveyhdenhoidon kuin syön kalkkunaa.
Haluatteko sellaisen töihin?
Äänestäkää aasialaisia, kun voitte.
Teemme töitä, kun te syötte.
Me aasialaiset saamme äänet.
Ja minä sanon: meidät halutaan. Me vain otamme äänet.
Meistä pidetään.
Juutalaiset äänestävät meitä,
koska olemme ainoat, jotka kokkaavat heille jouluna.
He pitävät jo mauistamme.
Italialaiset ja kreikkalaiset äänestävät meitä,
koska me kaikki syömme yhdessä suvun kanssa,
ja mekin lyömme lapsiamme.
Tiedämme, mitä tarvitaan -
hyvien ihmisten tekemiseen.
Mustat ihmiset... Mustat äänestävät meitä,
koska emme ole valkoisia.
En sano, että se on automaattista, mutta samanarvoisista -
he ottavat ei-valkoiset, mutta uusintakierros tulee.
Se ei ole itsestään selvää. Mustien äänet vaativat työtä,
mutta ylitöillä saa edun.
Ja se on...
Latinot ja intialaiset äänestävät meitä.
Niin, koska me...
En tiedä, ruoassamme on riisiä. En tiedä.
En tiedä kaikkia vastauksia.
Siinä vain on jotain perää.
Mekin lyömme lapsiamme.
Lasten lyöminen on se asia, joka yhdistää...
useimmat rodut nyrkkiin, joka lyö lapsia.
Olisi innostavaa, jos saisimme aasialaispresidentin.
Se olisi innostava viesti aasialaislapsille Amerikassa.
Jos presidentti on aasialainen, voimme sanoa aasialaslapsille -
missä tahansa Amerikassa ja vihdoinkin: "Kuulehan, kaveri.
Sinun ei tarvitse olla...
pelkkä neurokirurgi.
Taivas on... Taivas on rajana!
Bambukattoa ei ole!
Jos pidät suusi kiinni ja raadat... Senkin helvetin paskakasa."
On tuettava tuota viestiä.
Se on outo stereotypia,
joka liittyy etnisyyteen.
Stereotypia aasialaisvanhemmista, jotka tahtovat lapsistaan lääkäreitä.
Se on outo asia olla liitettynä rotuun.
Onko se hyvä? Onko se paha?
Luulin sitä hyväksi asiaksi. Ilmeisesti sitä voi pilkata. Eikö niin?
Aasialaiset tahtovat lapsistaan lääkäreitä. Outoa ja totta.
Minun vanhempani olivat samanlaisia.
He halusivat meistä lääkäreitä. Se oli pakkomielle.
Se on myös salakavalaa,
koska kun aasialaisvanhemmat tahtovat lapsistaan lääkäreitä,
ihmisten auttaminen on syylistan viimeisenä.
Jos se edes pääsee listalle...
syistä valita lääketiede.
Ihmisten auttaminen on valitettava sivutuote...
terveydenhoidon ammattilaiseksi ryhtymisessä.
Kun he tajuavat sen, he eivät voi uskoa sitä.
"Mitä helvettiä? Pitääkö sinun auttaa ihmisiä?
Ihan sama, hoida se pois tieltä.
Älä silti anna sen estää sitä, mistä oikeasti on kyse.
Kyse on rahasta ja arvovallasta."
Rahasta ja arvovallasta.
Ensimmäisen sukupolven maahanmuuttajalle -
se, että lapsista tulee lääkäreitä, on nopein tapa -
muuttaa asia yhden sukupolven aikana.
Välitön uskottavuus, välitön arvostus, välitöntä rahaa.
Suvun kertomus vaihtuu.
Aloitetaan pohjalta, nyt olemme tässä. Olemme lääkäreitä!
Se on outoa, koska aasialaisvanhemmat ovat viimeinen ihmisryhmä,
jonka saa menemään lääkäriin.
Nämä helvetin ihmiset eivät mene ikinä lääkäriin.
Se on elinikäinen pakkomielle.
Mikään ei saa äitiäni lääkäriin.
Nuoli on voinut lävistää äitini.
Hän yrittää kiskoa sen irti kuin Rambo.
Hänelle sanotaan: "Mennään lääkäriin."
Äiti sanoo: "Ei.
Ne vain tahtovat ihmisten rahat."
Sitten sanomme: "Miksi sitten haluat lapsistasi lääkäreitä?"
"Koska tahdon, että lapseni ottavat muiden rahat, tietysti!"
"Se, ettet ymmärrä,
on syy siihen, ettei sinusta tullut lääkäriä."
Koska kiinalaiset rakastavat rahaa.
Me rakastamme sitä paskaa.
Kiinalaiset rakastavat helvetti rahaa.
Luulette, että räppärit rakastavat rahaa.
Me rakastamme rahaa - enemmän kuin ketään.
Kaikkea siinä. Sen tienaamista, sen tuhlaamista,
sen antamista, saamista, sen heittämistä ilmaan.
Jou, kiinalaiset rakastavat rahaa niin paljon,
että meillä on rahan jumala.
Kiinalaisen taolaisuuden jumalista yksi on rahan jumala.
Caishenye. Rukoilemme häntä.
Saadaksemme lisää rahaa!
Joka päivä sanomme: "Hei, rahan jumala...
anna lisää rahaa."
Ja hän antaa lisää rahaa.
Hyvin oikukas jumala. Hän ei välitä inflaatiosta.
Hän ei ymmärrä makrotalouden perusperiaatteita.
Hän heittelee kultaharkkoja, jos...
pyydetään oikeaan aikaan. "Tässä rahaa.
Polta suitsukkeita. Tässä rahaa, kaveri."
Jopa kiinalaisena uutena vuotena -
kiinalaisten suurimpana juhlapäivänä,
kun näemme toisemme kiinalaisena uutena vuotena,
tervehdimme toisiamme näin: "gong xi fa cai,"
tai "gong hei fat choy" kantoniksi.
Olette varmasti kuulleet sen. "Gong xi fa cai."
Gong xi fa cai tarkoittaa "Toivottavasti tulet rikkaaksi!"
Se ei ole "hyvää uutta vuotta."
Ymmärrättekö, että normaali toivotus kiinalaisena uutena vuotena -
ei ole "hyvää uutta vuotta",
vaan se on: "Toivon, että tulet rikkaaksi."
Toivon, että tulet rikkaammaksi kuin nämä muut kusipäät.
Helvetin rikkaaksi.
Lisäksi sinun on paras toivoa minulle rikkautta.
Toivomme toisillemme... Rikastumme yhdessä.
Aasialaiselle tarinankerronnalle ei ole asiayhteyttä...
Amerikassa. Puhun tässä rahan jumalasta,
ja kaikki katsovat kuin skientologia. Hän on todellinen.
Polttakaa suitsukkeita.
Tehkää rahaa.
Muutin Amerikkaan syyskuussa 2015,
ja luulin, että tulin tänne juuri ajoissa viimeiseen osaan -
Obaman Amerikasta.
Luulin, että livahdin tänne Obaman kauden viimeiselle kierrokselle -
ja Amerikan uudelle kultaiselle kaudelle,
ja sen sijaan tulin juuri ajoissa Donald Trumpin Amerikkaan.
Kuin ostaisi liput Beyoncén konserttiin,
mutta se onkin Donald Trump.
Sitä odottaa laulua "All the single ladies,"
mutta sen sijaan tuo käsi tarttuu ihmisiä tussusta.
Sinkku tai naimisissa, ihan sama, kun...
Niin, minä muutin... Muutin suoraan New York Cityyn.
Se oli toinen unelmani.
Muutin New Yorkiin koomikkona. New York on kuin Mekka.
Siellä voi tehdä helposti kymmenen show'ta illassa.
Komediasankarini ovat New Yorkista. Siellä on todellista luovaa energiaa.
Olen asunut monessa kaupungissa.
Asuin Malesian Johor Bahrussa, asuin Singaporessa,
asuin Melbournessa.
New York on ainoa kaupunki, jossa olen asunut,
jossa tapellaan metrojunia vastaan -
ja voitetaan.
Kaikissa muissa kaupungeissa, kun junan ovet alkavat sulkeutua...
se tarkoittaa, että juna lähti.
Silloin suljetaan suu ja odotetaan rauhassa seuraavaa junaa.
Ei New Yorkissa.
Jos New Yorkissa saa pikku paperinpalan ovien väliin,
yhden millimetrin tilaan, se riittää. Silloin on mahdollisuus.
Siellä on itsestään selvää astella sulkeutuville oville -
ja isketään koukku...
...mustaan kumiosaan kuin se olisi oma avausnappi.
Jokainen matkustaja pamauttaa: "Tämä juna ei lähde -
ennen kuin minä olen mukana. Missä on lippuni? Tuossa."
Ensimmäisellä viikollani New Yorkissa -
olin täydessä metrojunassa,
ja se oli täynnä ovia myöten.
Olin ovia myöten täydessä junassa,
ja ovet alkoivat sulkeutua edessäni.
Kun ovet alkoivat sulkeutua,
yksi kaveri käveli sulkeutuvia ovia kohti,
ja tunki sormensa.
Suoraan ovien väliin, välittämättä raajoistaan ja ulokkeistaan.
Hänen tarpeensa päästä junaan -
ylitti hänen tarpeensa tarttua esineisiin.
Hän teki päässään kustannus-hyötyanalyysin.
Hän mietti: "Tämä on yliarvostettu."
Kuka tarvitsee tätä liikettä?
Kuka tarvitsee tätä ilmaisutapaa?
"Nyt junaan. Elämästä tulee täydellistä."
Hän sai tarpeeksi rakoa taistellakseen,
ja hän taisteli kahdeksan sekuntia.
Hän taisteli tasapelin.
Se oli tuomaripäätös.
Hän ei voi liikkua, juna ei voi liikkua, kukaan ei voi liikkua.
Kahdeksan sekunnin jälkeen hän väsyy, alkaa uupua.
Hän sulloo päänsä ovien väliin.
Kuin ovistoppari.
Kun hän säätää otetaan,
hän kalkitsee käsiään toista erää varten.
Minä seison siinä, vastapäätä hänen öljyistä päänahkaansa...
Ajattelen vain: "Hyvä mies, anna olla.
Olen uusi täällä. En tiedä, pitäisikö minun auttaa,
vai pidätetäänkö meidät molemmat.
En tunne tilanteen sosiaalista etikettiä."
Tiedän vain, että juna tulee kolmen minuutin päästä.
Tämä on siis Manhattanin ACE-linja.
Jos luovutat, pääsemme kaikki perille nopeammin.
Mutta mies on vain: "Ei, se on tämä juna!
Tämä on viimeinen juna!"
Hän taisteli junaa vastaan...
vielä nelisen sekuntia...
ja hän voitti!
Hän voitti, sillä juna luovutti.
Se totesi: "Täytyy arvostaa lähitaisteluasi.
Otteet ovat mielettömiä.
Juokseeko joku muu viime hetkellä? Mitään aikataulua ei ole."
Se on ongelma Amerikassa.
Liikaa kansalaisvapauksia.
Täällä on liikaa vapautta.
Te otitte perusoikeudet omaksenne.
Se ei onnistuisi Malesiassa.
Jos Malesiassa panee käden ovien väliin,
jää raahautumaan perässä.
Eikö niin? Järjestelmä painaa polvilleen.
Kun juna ajaa ylitse, se lähtee jahtaamaan perhettä.
Veri valuu raiteille.
Ovet aukeavat, ja kaikki kävelevät ruumiin yli.
"Tuo siitä saa, helvetin typerys."
Ei Amerikassa.
Amerikassa yksi mies...
voi pysäyttää koko junalinjan.
Koska kaikki voivat vaikuttaa.
Niin.
Amerikassa on ollut hienoa elää.
New York on upea kaupunki, mutta millä tahansa objektiivisella mittarilla -
se on raaka.
Jos vertaa muihin kaupunkeihin. Kuten mihin tahansa Japanissa.
Onko kukaan käynyt Japanissa? Niin, Japani.
Japani on upea. Se on tulevaisuutta.
Japanissa kaikki ovat kohteliaita.
Hyvin ystävällinen ja tunnollinen yhteiskunta kaikkiaan.
Käytännön sovellus edistyneestä teknologiasta Japanissa.
Japanissa on vessat, jotka pesevät peräreiän.
Tiesittekö sen? Tuon uutisia idästä!
Japanissa on vessat, jotka pesevät peräreiän puhtaaksi.
Ne ovat olleet siellä vuosikymmeniä.
Tämä ei ole BuzzFeedin "Vuoden 2015 parhaat".
Tämä otettiin käyttöön 70-luvulla. Kaikilla on sellainen.
Se on oletusasetus.
Ravintolat, kodit, hotellit... Kaikilla on ja se toimii.
Minäkin olin skeptinen.
Kun ensi kertaa näin sen,
en uskonut, että se toimii. Pelkkä hilavitkutin.
Olin tosi väärässä.
Kuuma vesisuihku...
osuu aina maaliin.
Miten se voi osua joka kerta?
Huonoja päiviä ei ole.
Kuin Steph Curryn vapaaheitto. Automaattinen.
Osuu aina maaliin. Miten?
Kuin Japanin joka vessassa olisi kamera ja mies tähtäämässä.
Sama mies, joka kantaa laukut hotellihuoneeseen.
Ja...
Lännen ihmiset eivät tiedä,
mutta kiinalaisilla ja japanilaisilla on kauna,
joka tulee 2. maailmansodasta,
sillä Japani teki kauheita kiinalaisille. Raiskauksia, kidutusta, ihmiskokeita.
Thaimaa, Malesia, Singapore, Filippiinit, Vietnam, Indonesia.
Lännen ihmiset eivät tiedä,
koska kiinalaisille ei ole Schindlerin listaa.
Siitä ei tehty siistiä leffaa lännessä, joten sitä ei tiedetä.
Jos ette tienneet, en syytä teitä.
Miksi tietäisitte? Se ei ole teidän tarinanne.
Se oli planeetan toisella puolella. Miksi tietäisitte? En syytä teitä.
Kerron vain, että se tapahtui.
Jos kasvoi Singaporessa, kuten minä, sitä ei anneta unohtaa.
"Älä ikinä unohda. He tekivät sen.
Älä unohda. He tekivät sen paskan."
Joka vuosi on uusi draamasarja tapahtuneista kauheuksista -
Japanin miehityksen aikana.
"Älä unohda. He tekivät sen!"
Jos varttui Singaporessa ja Malesiassa, ja tämä pyörii päässä,
ja käy Japanissa ensi kertaa,
ja sitä tavaraa on päässä elämän mitalla,
ja Japanissa kaikki ovat kohteliaita ja ystävällisiä,
ja sitten on Sailor Moon -sarja.
On vessat, jotka pesevät perseen.
Ei voi kuin ihmetellä...
miten ne siirtyivät raiskauksista, kidutuksesta ja ihmiskokeista -
Pokémoniin...
...yhdessä sukupolvessa?
Sanon siis vain...
jos annamme ISISille pari vuosikymmentä,
ehkä he parantavat syövän. Ei sitä tiedä.
Tulevaisuudesta ei voi tietää.
Heitä ehkä arvioidaan nyt hyvin rankan aikakauden perusteella.
Siis sekalaisia reaktioita. Hyvä on.
Tämä on komediaa, ei TED-puhe.
Rauhoittukaa helvetissä.
Kaikkien persereikä on niin tiukkana, ettei japanilaisvessa voisi pestä sitä.
Olen siis asunut Australiassa.
Aloin tehdä komediaa Australiassa.
Australia oli aina tosi hyvä minulle.
Vaimoni on australialainen, ja rakastan häntä kovasti.
Rakastan vaimoani niin, että nain hänet kolmesti.
Aivan: menin saman naisen kanssa naimisiin kolme eri kertaa.
Miksikö? Kun on aasialaiset vanhemmat, on mentävä naimisiin...
joka helvetin maassa, jossa on sukulaisia.
Aasialaisvanhempien on saatava isotella.
Kaikki vanhemmat isottelevat, enkä yritä viedä mitään keltään,
mutta aasialaisvanhemmatkin isottelevat, ja se tehdään häiden avulla.
Aasialaiset häät suurille ikäluokille...
Heille häät olivat alkuperäinen Instagram.
Siten he pysyvät kärryillä.
He saavat tykkäyksensä ja dopamiinsa. He kommentoivat.
"Miksi noin laiha tai lihava? Miksi sinkkuna?
Miksei vauvaa? Mikä pallejasi vaivaa?"
He sanovat paskaa, jota netissä ei sanottaisi.
Oli siis kolmet häät. Ensimmäiset Australian Melbournessa,
koska vaimoni on kotoisin sieltä.
Sitten Malesian Kuala Lumpurissa,
vaikka en ole kotoisin sieltä, mutta kuka sulhasesta välittää?
Otetaan Malesiasta maamerkki, jonka kaikki osaavat lausua,
ja jonne on eniten suoria lentoja.
Sitten pidimme häät New Yorkissa oleskeluluvan takia. Hyvä on...
Kolmet romanttiset häät,
oikeista syistä.
Ketjusiirtolaisuutta. Ja...
Kerron teille jotain.
Puhun sydämestäni minuutin verran.
Jos ette vie täältä muuta mukaanne, kuunnelkaa nyt, olkaa hyvät.
Puhun nyt omasta kokemuksestani.
Elämässä on harvoja suurempia iloja -
kuin kolmien häiden järjestäminen yhtä aikaa.
Voi luoja, se on niin hauskaa ja helppoa tehdä.
Suosittelen sitä vahvasti.
Oikeastaan se on niin hauskaa, että kun on järjestänyt kolmet häät,
pitäisi vain tappaa itsensä heti!
Koska osoittautuu, ettei ikinä koe niin paljon iloa kuin...
kun yrititte järjestää kolmet häät yhtä aikaa.
Oikeastaan ainoa tapa kokea enemmän iloa -
on järjestää ne kolmet häät mahdollisimman kaukana toisistaan.
Huomaatte, että ilo vastaan etäisyys -käyrä kohoaa valtavasti -
mitä kauempana häät ovat fyysisestä kehostanne.
Tosi hauskaa ja halpaa.
Ensimmäiset häät siis Melbournessa, ja lähetän hääkutsut.
Tässä tehdään täysillä, ei jarrutella. Kaikki koristellaan kullalla,
pitsillä ja hologrammeilla. 20 taalaa per kutsu.
On halvempaa kirjoittaa kutsun rahaan.
"Kirjoitetaan kutsut rahaan ja tarjoillaan häissä käteistä. Rahaa säästyy."
Lähetän siis nämä,
ja kutsun taakse, vaimoni sanoo:
"Laita kutsun taakse sähköpostiosoitteesi,
niin ystäväni voivat lähettää ruokavaliovaatimukset."
Valkoisten ruokavaliovaatimukset.
Helvetti sentään.
Ruokavaliovaatimuksia ei ole.
Eikö niin? Kiinalaiset häät Malesiassa. Ei ruokavaliovaatimuksia.
Kiinalaiset häät Malesiassa. Me syömme,
osa kuolee, ja mennään kotiin.
Se vahvistaa rotua!
Me emme tuunaa aterioita heikkoja geenejä varten!
Tuhansia vuosia kiinalaisia häitä, ihmiset kuolevat, eikä kukaan valita.
Kukaan ei kirjoita huonoa Yelp-arviota kuoltuaan kiinalaisissa häissä.
"Mikä murhenäytelmä." Hyväksymme sen mahdollisuutena.
Siis elämähän on riski.
Odotin tavallisia, kohtuullisia ruokavaliovaatimuksia.
Gluteeniallergia, vegaani, äyriäisallergia, maapähkinäallergia.
Se on kohtuullista.
Mutta luoja, mitä paskaa saimme.
Taulukoittain...
geneettisiä vikoja.
Yksi toisensa jälkeen,
toinen toistaan pateettisempia.
"Anteeksi, Ronny! Anteeksi! En voi syödä viikunoita!"
"Anteeksi, Ronny, en voi syödä punaista paprikaa.
Vihreä paprika sopii, mutta punainen saa suun punaiseksi."
"En voi syödä friteerattua valkosipulia. Onko tässä friteerattua valkosipulia?
Minun täytyy poimia friteerattu valkosippuli paksoista."
"Anteeksi, Ronny, en voi syödä salaattia.
Tämä san choy bau on kääritty salaattiin. En voi syödä sitä!"
Samalta ihmiseltä.
Jou, ruokavaliovaatimukset ovat vakava ongelma.
Se on sairaus. Se tarkoittaa, että jos syö tätä, voi kuolla.
Se ei ole lupa kertoa, mistä koostumuksista ei pidä.
Nämä kusipäät yrittävät vaikuttaa ruokalistaan!
Minulla oli häissä mahtavaa.
Rakastan vaimoani kovasti.
Vaimoni sanoo, että minulla on äänensävyongelmia.
Kuulostan sarkastiselta tai vihaiselta.
Ilmeisesti.
Kuunnelkaa siis sanoja, älkää äänensävyä.
"Häät olivat mahtavat, ja tekisin sen uudestaan heti. Se oli upeaa."
"Kolme ei riittänyt."
"Ystäväsi ovat loistavia."
Rakastan vaimoani, mutta avioliitto teki minusta huonomman ihmisen.
Ennen avioliittoa välitin, koska halusin seksiä.
Nyt en siis enää välitä.
Välitän vain vaimoni mielipiteestä itsestäni ja hänen hyvinvoinnistaan.
En piittaa pätkääkään muusta. Idiooteista internetissä.
Vaimoni ystävät tulevat puhumaan: "Hei, Ronny!"
Mietin: "Helvetin paskaa." Täytyy häipyä.
Kun vaimoni ystävät tulevat juttelemaan,
en pysty edes minimiin,
jota yhteisö vaatii ihmisten kanssa olemisessa.
"Hei, Ronny, miten voit?" "Helvetti." Minä häivyn.
Kun vaimoni ystävät kuulevat, että olen koomikko,
siitä seuraa surkeinta keskustelua -
ihmiskunnan historiassa.
Se tapahtuu yhä uudestaan ja uudestaan.
Sama juttu joka kerta. "Hei, Ronny.
Vautsi. Oletko stand-up -koomikko? Ohhoh. Milloin on seuraava show, Ron?"
"Teen viisi tai kuusi show'ta illassa, joka ilta New Yorkissa.
Seuraava on siis tänään tai huomenna -
riippuen siitä, mihin aikaan keskustelemme."
"Vau, siistiä. Milloin on seuraava iso show?"
"En erottele isoja ja pieniä esityksiä.
Yritän antaa kaikkeni joka show'ssa, koska seuraava...
iso show on seuraava show tänään tai huomenna,
kuten äskeisessä kiduttavassa keskustelussa sanoin."
"Vau, miten siistiä. Voitko kertoa, kun sinulla on seuraava show?"
"Kuten juuri sanoin...
Teen viisi, kuusi show'ta illassa, vähintään,
joka ilta New Yorkissa.
Ei ole mahdollista kertoa sinulle...
"Seuraava show'si."
Se ei olisi mahdollista,
joten vastaus on ei. En voi...
kertoa sinulle."
"Onko sinulla keikka lauantaina?
Olen vapaa lauantaina, ja jos olet paikalla,
ehkä voin tulla katsomaan, kun esiinnyt."
"Kuuntele! En levitä punaista mattoa sinulle aina, kun menen töihin!
Sinä tulet tai et!
Se on Twitterissä, kotisivullani. Selvitä se! Kaikki muut selvittävät!"
Siis...
Noita tapahtumia on syytä välttää.
Se on pahinta mahdollista.
Tässä vaiheessa osaan ennustaa,
ja ennustan keskustelurikokset ennen kuin ne tapahtuvat.
Maitoaltaassani katselen, kun puupallo vieriin tiskillä,
ja kuin Tom Cruise katkaisen tapahtumat,
ennen kuin ne puhkeavat täyteen kusipäätodellisuuteen.
Katkaisen nupun, joten kun vaimoni ystävät tulevat sanomaan:
"Teetkö stand-up -komediaa? Vau. Milloin on seuraava show?"
Sanon vain... "Ei, kaikki hyvin."
Sitten vaimoni sanoo: "'Ei, kaikki hyvin' -
ei ole vastaus kysymykseen...
...kun ystäväni kysyvät, milloin on seuraava show."
"Hyvä on, anteeksi. Saanko pienen hetken?
Mitä helvettiä minun pitäisi sanoa?
Joka kerta, kun puhumme tästä,
siitä ei seuraa mitään hyvää."
"Sano, ettet ole koomikko. On helpompi sanoa niin."
"Selvä. Ensi sanon ystävillesi,
etten ole koomikko. En tee mitään. Olen turha aviomies.
Istun päivät perseelläni tarkastellen asioita."
Olen työstänyt äänensävyongelmia -
viimeiset viisi tai kuusi vuotta.
Se on ollut jatkuvaa taistelua.
Jatkuvaa taistelua vaimoni ja äänensävyni välillä.
Itse olen puolueeton kolmas osapuoli.
Näen hyviä ihmisiä molemmin puolin.
En siis tiedä.
Menin siis naimisiin kello 9 aamulla sunnuntaina Melbournessa.
Se oli minun...
Se oli teeseremonia Melbournessa.
Se on perinteisin kiinalainen osa häistä. Se on aamulla.
Tarjotaan teetä ja muita juttuja tapahtuu.
Se ei ikinä lopu. Asioita tapahtuu, mutta silloin se alkaa.
Syödään päivällinen ja muuta hevonpaskaa.
Se alkaa kello 9, ja se on teeseremonia.
Varasin siis lennon lähteäkseni New Yorkista -
kello 22 perjantaina.
Aikaeron ja lennon pituuden takia -
ehtisin Melbourneen juuri ajoissa kello 9:n häihin.
Se meni täpärälle.
Ei siksi, että halusin,
vaan koska piti tehdä töitä, jotta voi maksaa kolmet häät.
En voi lähteä, kun haluan. Töitä tehdään loppuun asti,
hypätään koneeseen ja mennään häihin. Tämä paska ei ole ilmaista.
Vaimoni inhoaa tätä, joten sanon tämän joka kerta.
Teen töitä, tienaan rahaa, hyppään koneeseen ja menen häihini.
Kello 15 perjantaina, lentopäivänä,
vaimoni soitti ja sanoi, The Daily Show'n toimistolle.
Hän soitti ja kysyi: "Mikset ole matkalla lentokentälle?"
Vaimoni on Australiassa ja soitti kello 15 Manhattanin toimistolle -
ja kysyi: "Mikset ole matkalla lennolle?"
Sanoin: "Miksi menisin lentokentälle kello 15 kello 22:n lentoa varten?"
Vaimoni alkoi heti itkeä.
Hän sanoi: "Koska se ei ole kello 22:n lento,
vaan kello 18:n lento, helvetin idiootti."
Ilmeisesti tein pienen virheen.
Luulin, että lento lähtisi New Yorkista kello 22.
Se lähtikin kello 18.
Kello 15 olin yhä The Daily Show'ssa Manhattanin toimistolla,
ja ehtiäkseni lennolle minun pitäisi mennä kotiin, pakata...
selvitä Manhattanin perjantairuuhkan läpi -
JFK-kentälle ajoissa kansainväliselle lennolle kolmessa tunnissa -
ehtiäkseni häihini.
Valtavan vaikea tehtävä, mutta minä uskon itseeni.
Siispä...
Vaimoni alkoi heti itkeä. "Miten annoit tämän tapahtua?"
Katkaisin puhelun ja heitin puhelimen seinään.
Nyt oli negatiivisen energian aika!
Eikö niin?
Aivan niin. Olemme ongelmanratkaisutilassa.
Myöhemmin on paljon aikaa -
syytellä vastuullisia osapuolia tästä helvetin fiaskosta.
Voimmeko keskittyä myönteisyyteen ja ratkaisuihin? Kiitos.
Lopetin puhelun, heitin puhelimen seinään ja juoksin kotiin. Vartissa.
Ehdin kotiin vartissa ja pakkasin viidessä minuutissa.
Tiedän sen, koska heti, kun pääsin kotiin,
sanoin: "Alexa, ajasta viisi minuuttia." Alexa sanoi: "Ostanko sinulle kellon?"
Sanoin: "Osta mitä vittua tahdot. En ehdi nyt tätä."
"Minä aion ostaa kaiken sen nyt heti!"
Sitten joku tyyppi tuli kotiini, ja sanoin: "Painu vittuun!"
Otin laukkuni ja panin sinne smokin, T-paidan, yhden sukan,
koska tiedossa oli bileet,
suljin laukun ja juoksin alakertaan.
Painun New Yorkin kaduille matkalaukkuni kanssa.
Piti tehdä ratkaiseva päätös: otanko taksin vai menenkö metrolla?
Google Mapsin mukaan taksi kestää 1,5 tuntia.
Metro kestää 59 minuuttia.
Päätän, että vittu, menen metrolla. En voi elää, jos otan taksin,
juutun ruuhkaan ja myöhästyn lennolta.
Menen metrolla. Pysyn liikkeessä.
Jos myöhästyn lennolta, etsin vain uuden vaimon. Siispä...
Otan laukkuni ja juoksen metron portaita laukkua pidellen.
Juoksen alas metron portaita.
Pääsen New Yorkin metron laiturille, ja siellä on juna.
Sen ovet alkoivat sulkeutua edessäni.
Totesin: "Tiedän, mitä tehdä!"
Yritän panna pääni ovesta, enkä pysty...
En ehdi ovelle ajoissa. En ylety siihen.
Edes käteni ei ylety. Se on liian kaukana.
Yritän tehdä kauppaa junajumalten kanssa.
Pyydän: "Ottakaa käteni, junajumalat.
Se kannattaa. Ottakaa se." Enkä ylety oveen.
Ovet ovat sulkeutumassa, ja musta mies seisoo ovella.
Hän näkee, kun teen näin.
Katseemme kohtaavat.
Sitten hän vie jalkansa ovelle.
Ovi paiskautuu häntä vasten koko ajan,
mutta hän ei piittaa, koska hänhän on musta.
Hän katsoo minua tyyliin:
"Tule helvetissä sisään..."
Olin ihan: "Paska, hän pitää ovea." Otan laukkuni, hyppään metroon -
ja sanon: "Luoja. Kiitos. Suurkiitokset.
Luoja, et tiedä, mitä juuri teit. Pelastit juuri...
Pelastit hääni. Pelastit avioliittoni. Pelastit henkeni."
Se tyyppi on musta, joten hän on tosi cool.
Hän sanoo: "Njaa, ei se mitään."
Sanon: "Ei, sinä et ymmärrä."
Yritän saada hänet tajuamaan, mitä juuri tapahtui.
Katso tätä tekstiviestiä.
Hän alkaa pitää minua outona.
"Helvetti." Hän siirtyy toiseen vaunuun.
Tajuan olevani karmiva tyyppi junassa.
Hikoilen, pitelen laukkua, minulla ei ole housuja, ja hoen: "Kiitos!
Paljon kiitoksia!
Kiitos teille kaikille! Voiko joku antaa kolikoita?
Kaikesta on apua."
Sen sijasta, että yrittäisin kiittää häntä,
mikä on ihan liian karmivaa,
otan vain kuvan hänen kasvoistaan, kun hän ei huomaa.
Kun Instagram-seuraajia on tarpeeksi,
julkaisen kuvan ja kysyn: "Tunteeko joku tämän tyypin?
Hän pelasti helvetin hääni!"
Joskus surullisen katson hänen kasvojaan.
Se oli unelmareissu lentokentälle.
59 minuutin unelmareissu, ja vielä paska Lentojuna.
Lento oli kansainvälinen, mutta ensin tuli kotimaan lento.
New Yorkista Losiin, Losista Melbbourneen.
Jos kotimaan lennolle menee tuntia ennen, on turvassa.
Menin sinne 16.55. Lento lähti kello 18.
Kun ehtii kello 17, kaikki on hyvin. Olin perillä 16.55, otin laukkuni,
ja kirjasin sen sisään. Kysyin: "Ehdinkö?"
He sanovat: "Sinä ehdit." Minä sanoin: "Luoja, kiitos!"
Uskomatonta.
Join loungessa samppanjaa kello 17.15.
Mietin: "Olen nero."
Vaimoni soitti.Hän itki: "Miten annoit tämän tapahtua?"
Sanoi: "Kulta, minä ehdin.
Odotan lentoa. Kaikki on kunnossa."
"Se ei muuta sitä, että unohdit ajan ja vaaransit kaiken..."
Lopetan puhelun ja heitän puhelimen seinään.
"Nyt ei ole myötätunnon aika.
Suhteessamme oli juuri vakavia haasteita.
Myöhemmin on aikaa etsiä syyllisiä -
kaikista asianosaisista tässä vitun fiaskossa,
mutta oli keskityttävä hetkeen -
ja juhlittava onnistumisia. Kiitos."
Lopetin siis puhelun ja heitin puhelimen seinään.
Kello 17.15 siemailin samppanjaa...
Kello 17.30 -
tuli neljän tunnin viivästys.
Kun pääsin Losiin,
myöhästyin lennolta Melbourneen, ja myöhästyin teeseremoniasta.
Myöhästyin suurimmasta osasta häiden kiinalaisesta osuudesta.
Suvut olivat poissa tolaltaan.
Sukulaiseni, perheeni ja vaimoni olivat vihaisia.
Avioliittomme alkoi kivisissä merkeissä.
Korvaan sitä yhä kaikille asianosaisille,
appivanhemmilleni ja vanhemmilleni.
Se ei ole tärkeintä Tärkeintä on,
että se musta tyyppi seisoi metrossa...
pani jalkansa oven väliin,
ja piti sitä auki...
kuin amerikkalainen, joka käytti oikeuttaan -
sotkea koko metrolinja yhden ihmisen takia,
mutta hän teki sen toisen puolesta!
Siitä tässä kauniissa maassa on kyse.
Vapauksillamme autamme niitä,
joilla ei ole yhtä paljon vapauksia. Joilla ei ole samaa kuin meillä.
Olitte mahtavia. Kiitos, että kuuntelitte. Nähdään! Kiitos.
Kiitos!
Tekstitys: Tuija Tuominen
ISÄN MUISTOLLE