Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
LOS ANGELES-I FELLÉPÉS (PONTOSABBAN GLENDALE-I)
Hölgyeim és uraim, Ronny Chieng!
Köszönöm!
Jól van, köszönöm!
Köszönöm!
Kezdeni kell!
El kell kezdeni, gyerekek! Köszönöm! Köszönöm, nagyon kedves tőletek.
Köszönöm.
Szólt a Netflix, hogy percről percre fogy a néző, kezdjük!
Oké? Köszi.
Épp most készülnek kiikszelni. Kösz, hogy eljöttetek.
Jó itt lenni Amerikában.
Mik a hírek Amerikában 2019-ben?
Jön vissza a kanyaró.
Visszahozzuk a kanyarót.
Miért ne?
Végül is miért ne? Ennél lehet rosszabb?
Legyen megint kanyaró!
Amerika évről évre egyre hipszterebb lesz.
Legyenek megint organikus, őstermelői biojárványok!
A sok hülye anti-oltás aktivista miatt van.
Olvassák a faszságokat a neten, az agymosást,
és nem oltják be a gyereket.
Az internet óta csak balfaszabbak lettünk, öcsém.
Gondoltátok volna,
hogy az összes emberi tudás meghülyíti a népet?
Ötven év múlva úgy tekintünk majd az internetre,
ahogy ma a cigizésre.
Értitek: "El se hiszem,
hogy 50 éve egy terhes nő még simán netezhetett.
Normálisak voltunk?
Terhes nők csak úgy netezgettek,
neteztünk a csecsemők előtt,
a csecsemők is neteztek."
Ötven év múlva külön rész lesz az épületek előtt,
ahol lehet internetezni.
Internetezésre kijelölt helyek a bejárattól 15 méterre.
Beltérbe ne internetezzél!
A passzív hülyeség az igazi gyilkos.
Ez az!
Hülyék vagyunk, ez az!
Ja, már egy ideje Amerikában élek, jó itt.
Itt annyi dolog van. Annyi dolog...
itt Amerikában. Akkora bőség.
Nem tűnik fel, ha itt nőttél fel, de ha valaki máshonnan jön ide,
annyira szembeötlő a bőség ebben az országban.
Rémisztő.
Annyi dolog!
Minden nap új dolgok.
Mint a karácsony, de minden nap.
Vákuumvasút, elektromos autók, SpaceX, robot porszívó,
iPhone 8-as és tízes egyszerre.
Amerikában nincs várakozás.
Megvan az iPhone 8, és: "Tudod mit? Faszt a 8-asba és a 9-esbe is!
Tízes. Gyerünk!"
IPhone-okat ugráltok itt át.
Annyi dolog! Annyi kaja van Amerikában,
annyi kaja, minden...
Kaja. Annyi... annyi műsor van.
Annyi műsor! Atyaég. Annyi minden a műsortárban.
Annyi képernyő!
Az egy főre jutó legtöbb képernyő a világon.
Amerikában minden este gyakorlatilag egy verseny,
hogy hány képernyőt tudunk az arcunk és a fal közé tenni.
Értitek: iPhone, iPad,
laptop,
TV,
és még egy Apple Watch.
Annyi képernyőt az arcom elé, amennyit csak lehet!
Kell egy képernyő a szemem alá, képernyő a szemem fölé,
hogy ha lenézek vagy fölnézek, ne maradjak ki semmiből
a Trónok harca epizód közben, amit 30 millió dollárból forgattak,
de valamiért nem sikerült jól beállítani a kontrasztot,
úgyhogy kurva sötét az egész!
Annyi dolog!
Annyi...
Annyi csomagolás.
Uram Isten, a csomagolás Amerikában.
Minden triplán bezacskózva.
Ugye? Bemész valahova kajálni,
akárhová, és adnak 50 szalvétát.
És eldobsz 80-at.
Ja, Amerikában több szalvétát dobtok el, mint amennyit adtak.
A fizika törvényeit hágjátok át...
a bőséggel.
Minden étteremben itt Amerikában csak úgy szórjátok a szalvétát.
Pohár víz, öt szalvéta.
Amazon Prime mindennap.
Kell hozatni a cuccot mindennap.
A házból ki ne gyere!
Sose menj el otthonról Amerikában!
A szabadság országa és az otthon ülők hona.
Nincs az a tárgy, ami túl triviális...
az a mennyiség, ami túl kevés...
hogy ne kézbesítse valaki
a házadhoz, mint valami császárnak.
Bármi.
Bármi a világon, ami eszedbe jut,
bármilyen kósza, részeges ötlet.
Bármi.
Kell egy toll.
Egy darab. Nem egy csomag, csak egy darab toll.
De csomagban hozzák ki, valami műanyaggal!
Jöhet bele pár szalvéta is...
Tegyék egy nagyobb dobozba, és azt is csomagolják be!
Ötvenmillió csomag kering Amerika fölött minden pillanatban.
Amerika egész légtere tömör Amazon Prime.
Egymásról lepattanó dobozok,
mint a műhold-roncsok.
Még, még több Prime.
Sosincs elég Prime.
Kell a Prime. Erősebb, gyorsabb, keményebb Prime kell.
Prime azonnal! Prime Now!
Prime Now. Két órás kiszállítás.
Prime Now.
Nekem most kell!
Amikor megnyomom a vásárlás gombot, tedd a terméket a kezembe...
most!
Amerikában ne legyen latencia!
Zéró latencia...
aközött, hogy megnyomom a gombot,
és hogy a terméket gyengéden a kezembe helyezik.
Hogy használhassam már most.
Fúj, aznapi kiszállítás?
Amerikában nem.
Csak aznap?
Most!
Prime Now!
Törjenek be a házamba...
és a kirendelt kaját tegyék a pofámba...
és segítsenek megrágni!
Utána nyomják le a nyelőcsövemen egy bottal!
Aztán húzzák ki belőlem a székletet, most!
Értitek, innen hova tovább?
A társadalmi szinten.
Mégis mennyi kényelem kell még?
Mennyivel kevesebb fáradtság?
Hogy meglegyen, amit akarunk.
Legyen Prime Before!
Küldjék el azelőtt, hogy akarom!
2019 van, és nekem döntést kell hozni?
Mielőtt elküldik, amit vettem?
Legyen egy mesterséges intelligencia...
ami helyettesíti a saját intelligenciámat...
hogy élhessem az életem.
Küldjetek el mindent, amit akarok, mielőtt akarom...
minél több dobozban.
Annyi csomagolás!
De...
Ja, jó itt lenni.
Miért is jönnek ide az emberek? Nem, komolyan...
Miért jönnek ide?
Miért jönnek ide első generációs bevándorlók?
Mert itt a legjobb, ugyebár?
Itt a legjobb.
Ez az NBA.
Amerika az NBA.
Tudjátok, ugye? Az NBA-ben éltek.
Ázsiában nekünk Amerika az NBA.
Ide jössz, ha a legjobb akarsz lenni a területeden.
Eljössz, hogy csinálhasd másokkal, amiben ők is a legjobbak.
Értitek, a kínaiak úgy hívják Amerikát, hogy mei guo.
Ez lefordítva azt jelenti, hogy: "gyönyörű ország".
Ez Amerika kínai neve: Gyönyörű ország.
Mondatokban úgy hivatkozunk Amerikára, hogy Gyönyörű ország.
"Jártál már a Gyönyörű országban?
Gyönyörű országban korlátlan szalvéták vannak.
Szarnak rá, nem is kell nekik.
Vesznek belőle, és eldobják."
Gyönyörű ország.
Kínát kínaiul zhong guónak hívják, azaz "középső országnak".
Azaz semminek!
Amerikának szebb neve van, mint a saját rohadt országunknak!
Az a Gyönyörű ország, gyerünk a Gyönyörű országba!
Hagyjuk itt a Középső országot, nyomás Gyönyörű országba!
Adjunk fel mindent, kezdjük nulláról Gyönyörű országban!
És végre eljut ide az ember,
és itt mindenki mindent utál.
"A Verizon egy szar.
Az AT&T egy szar.
A reptéri biztonság egy szar.
Kurva biztonságiak, próbálnak itt életeket menteni.
Kapják be!
A New York-i metró egy szar.
A Los Angeles-i forgalom egy szar.
A szobrok szarok.
Állni szar.
Térdelni szar.
A kongresszus egy szar.
A republikánusok szarok.
A demokraták szarok.
A független pártok szarok.
Elon Musk egy szar.
A Netflix...
Na jó, a Netflix elmegy.
Egyet eltaláltunk. A Netflix elmegy.
De az iPades Netflix egy szar!
Nem intuitív a kezelőfelülete.
Nem lehet letölteni offline-ra bármelyik műsort, csak ha saját gyártású,
és nem tudom nézni a repülőn, miközben szállok az égen, mint egy isten.
Prime Now!"
Ezek a fejlett országbeli gondok...
Mindenki küzd, hogy bejusson ide. Aki itt van, mind rinyál. Felfoghatatlan.
Tök jó körbeutazni Amerikát.
Ennél jobb munka nincs. Azzal keresek pénzt,
hogy körbeutazom Amerikát, próbálok vidámságot terjeszteni,
igazi emberekkel találkozom, nem csak orosz botokkal.
Ugye? Nincs jobb.
Igazi kiváltság, hogy láthatom...
ezt a hatalmas országot.
És szerintem az Amerikán kívüliek
egy ilyen monolitként gondolnak az országra.
Értitek? Amerika, amerikaiak, egy fogalom.
De ha elég időt eltöltesz itt, rájössz, mennyire hatalmas.
Minden állam mint egy önálló nemzet.
Saját konyhával, saját nyelvjárással, saját értékrenddel, saját zászlóval.
Ezért van ilyen megosztottság.
A sok ország próbál helyezkedni.
Miután ideköltözik az ember, annyira nyilvánvaló,
hogy érzi a különbséget a különféle amcsik között,
a különféle aurákat.
A keleti parttól a nyugatiig.
Tök nyilvánvaló, simán feltűnik. A keleti partiak ultra komolyak.
Ugye? A nyugati parton viszont van egy kis kuss.
Ja.
Ja, a keleti parton kb. még a britekkel harcolnak.
Nem tudták elfelejteni.
Mindennap New Yorkban, kivétel nélkül ez megy:
"Bazmeg! Nem látod, hogy átmegyek?"
Mintha ha génjeikben lenne a PTSD.
Mint az Assassin's Creedben.
Aztán nyugatra költöznek és kicsit lenyugszanak.
Látszik az államok mottóin is.
Az állam lakosainak a hozzáállását tükrözi az állami mottó.
A keleti part mottói nagyon komolyak.
Mert a csata tüze kovácsolta őket, öcsém.
A forradalom örök bélyeget nyomott az ottani nép szellemére, értitek?
Például egy keleti parti állam mottója,
mondjuk New Hampshire mottója:
"A szabadságot válaszd, vagy a halált!"
Elég komoly állami mottó.
Oké? Tehát ha New Hampshire-ben élsz,
egy ponton el kell gondolkozni, hogy:
"Na jó, mégis meddig menjünk ezzel? Mert...
Mert egy kicsit rabnak érzem magam itt sorban állás közben,
és én nem tudom, de lehet, tisztelnem kéne a mottót!"
Vagy mondjuk Pennsylvania vagy Massachusetts mottója.
Azok is keleti partiak, valami latin szövegük van.
Valami: "Szabadság csak kard által, különben lefejezlek."
Elmenne egy Trónok harca kötet címének is.
Halott nyelv, szabadon fordítok.
De elmész nyugatra, és nyugi van.
Mondjuk délnyugatra, Tennessee-be,
és Tennessee állam mottója...
az, hogy: "Mezőgazdaság és kereskedelem".
"A szabadságot válaszd, vagy halált" mellett
a "Földművelés és kereskedelemben" nincs is semmi felhívás.
Tehát nem az, hogy: "Mezőgazdálkodjunk és kereskedjünk!"
Nincs is ige a mottóban.
Értitek? Nincs cselekvő ige.
A mondat nem tart sehová, csak fogalmak vannak benne.
Eljutottak Tennessee-be,
és azt mondták: "Hú, de királyul süt itt a Nap!
Ja, mezőgazdaság és, izé...
kereskedelem, mit tudom én.
Ráérünk."
Aztán tovább mész nyugatra, délnyugatra, Texasba.
Megvan? Texas mottója...
Nem tudja valaki esetleg Texas mottóját? Nem cikizem ki, ha téved.
"A magányos csillag"? Jó tipp, de téves.
- Még valaki? - "Ne lépj rám!"
"Ne lépj rám!" Tök jó tipp, téves.
"Emlékezz az Alamóra!" Rossz tipp, téves.
Egy szaros külföldi oktat titeket történelemre? Na jó.
Az elnöknek nem fog tetszeni.
De ez a hangulat, ugye?
Ugye? "Fegyvert a kézbe!" "Ne gecizz Texasszal!"
"Ne kezdj ki Texasszal!"
"Texasban minden nagyobb." "Építünk falat!"
"Megbasszuk anyád!"
Nem. Texas állam mottója az,
hogy: "Barátság".
Értitek, Texas mottója
az ellenkezője...
az állam minden közhiedelemben levő tulajdonságának.
Ez komoly mulasztás a PR-részleg felől...
Texasban, hogy ennyire félrement az üzenet.
Mindenki azt hiszi, hogy: "Kabbe a faszt!" Közben "Barátság"!
180 fokos eltérés a mondanivalótól.
Ennyire nyugisak voltak, amikor oda jutottak,
azt mondták: "Barátság!"
Aztán ott van California,
California mottója: "Heuréka!"
"Sikerült!
A lehető legmesszebb vagyunk a britektől. Sok rohadt seggfej.
Legalizáld a füvet, csinálj filmeket, szarok rá, mit csinálsz!"
A sors rendeltetése!
Ja, jó volt megismerni a különféle amerikaiakat.
Szerintem a különböző rasszok, különböző etnikumok, különböző városok,
különböző emberek,
az összes amerikai közül, szerintem az afroamerikaiak
a leglazább fajta ember mind közül, nem?
A leglazább. Bármit csinálnak, rögtön fasza lesz.
Bármihez hozzányúlnak, vagányabb lesz.
Sport, tudomány, zene, az elnökség. Ugye? Bármit csinálnak.
Megvan bennük a rajság.
A néger ember az raj.
Nem lehet eltagadni.
A néger ember az raj.
Még a rasszisták is belátják, hogy: "Jó, menők, na."
Nyilvánvaló lazaság.
Annyira lazák, hogy kisajátították a rájuk használt szitokszót.
Oké? Annyira lazák.
Nincs még egy kisebbség, aki átvette magának a szitokszavát.
Oké? Sose látni kínaiakat az utcán, hogy:
"Na mi van, vágott szeműek?
Jöttök, vágott szeműek?
Gyerünk, vágott szeműek!
Vágott szemű tesók.
Összetartó sárga kígyók. Ja."
Tök gagyin hangzik.
Mint a táblán csikorgó köröm. "Sárga kígyó!"
Szerintem...
Amerika mostanában eléggé megosztott politikailag. Sok a téma.
Bármilyen téma jön fel, mindig visszafejtitek politikára,
amit aztán visszafejtetek fajokra.
Tán mindannyiunkra ráfér, hogy elhagyjuk a faji kérdéseket néha,
és beszélgessünk emberekként! És elárulom,
hogy szerintem több ázsiai kéne ide.
Nincs elég.
Jelenleg a lakosság 5.6%-át tesszük ki. Oké? Ezt bizony növelni kell.
Több ázsiai kell ebbe az országba.
Megmondom, miért.
Mert mi vagyunk az egyetlen semleges bírók...
a most zajló faji viszályban...
a fehérek és feketék közt.
Oké? Mert mi nem érdeklünk titeket...
és minket nem érdekel egyikőtök sem.
Tehát bízhattok bennünk.
Ha mi mondunk valamit, abban nincs elfogultság vagy hátsó szándék.
A frankót mondjuk, mert nem érdekel.
Mostanában például volt egy csomó akció Amerikában.
Megvan? A fehérek rendőröket hívtak négerekre,
teljesen ártatlan tevékenységek miatt, például sütögettek a parkban.
Vagy bementek a saját lakásukba.
Tehát figyu, ha rád jönne a rinyálhatnék, ne a rendőrt hívd,
hívj egy ázsiait!
Mi majd elbírálunk nektek akármilyen helyzetet...
pártatlanul, előítélet nélkül.
Mert minket nem érdekel.
Tehát ha odahívtak volna a Starbucksba, úgy lett volna:
"Ez a két feka? Csak leültek kávézni.
Idd a lattédat és kuss a neved!"
Ja.
Bízhattok bennünk, mert minket nem érdekel.
Mert a mi bőrünk nincs vásáron.
Nem, tényleg. NFL, NBA, sehol se vagyunk ott, oké?
Tehát kurvára leszarjuk...
hogy ki térdel a himnusz alatt, oké?
Nem érdekel a süket focielemzésed.
Működjenek a dolgok, és kész!
Amerikában az ázsiaiak csak azt akarják, hogy működjenek a dolgok.
Minket nem lehet félrevezetni a parasztvakító műsorokkal.
Működjenek a dolgok! Úgyhogy megmondjuk a tutit.
Bízhattok bennünk...
hogy az igazat mondjuk.
Oké? Ja!
Ronda igazságokat, de attól még igazságokat.
Például, fehérek...
Figyeljetek...
A "Bohemian Rhapsody" egy rakás szar!
Oké? Lófasz se tud táncolni rá.
A rohadt életbe, ne kelljen már folyton körbeállni a bulikon és azt kántálni!
Oké? Ha nagyon muszáj, énekeljétek a zuhany alatt, oké?
Nem gonoszságból mondom. Tényleg.
Ez csak információ, oké? Én csak terjesztem.
Fogadjátok meg, vagy ne.
Senki se marad ki, oké? Senki se marad ki.
Feketék...
Figyu, kicsit hangos tőletek a mozi.
Mondom, nem gonoszságból. Nem azért mondom.
Csak megoldások. Ezt tudjuk felajánlani.
Mindkettő tábornak. Megoldások.
Se több, se kevesebb.
Én mondom, kéne egy ázsiai elnök. Ja.
Akár férfi, akár nő.
Ültessetek a Fehér házba egy ázsiait, és egy héten belül lerendez mindent.
Ígérem, adjatok nyolc napot, és meglesz az eredmény,
mert minket nem érdekel, működjenek a dolgok, és kész.
Képzeljétek el, ha bevetnénk az ázsiai nép képességeit a kormányzásban...
Úristen!
Képzeljétek az ázsiai politikusokat, ahogy veszik sorra, mi nem működik,
és egyenként helyrehozzák, hátsó szándék nélkül.
Csak puszta logikával.
Mennek sorba, "Hosszú és eredményes életet!"
"Az oké; az működik; az egész jó;
hatalom szétválasztása, király;
az az esetek nagy részében jó; az oké;
az oké; az szar; az is szar;
A Környezetvédelmi Hivatal szar; a Medicare szar...
Tedd a kibaszott dolgod!" Repülnek a sallerok.
Ugye? Kilenc havonta bekrepál itt a kongresszus.
Folyton jönnek, hogy kormányszünet lesz.
Kormányszünet?
Ázsiai vezetőkkel itt rohadtul nem lesz kormányszünet.
Nálunk soha nincs szünet.
Halljátok, nálunk karácsonykor sincs szünet, értitek?
Átdolgozzuk az ünnepeket.
Ha éhes vagy hajnali háromkor akármelyik amerikai városban, hova mész?
A kínai negyedbe! Oda!
Mert olcsó, finom, és nyitva van minden.
Szívesen élnétek ilyen helyen, mi?
Nálunk soha nincs szünet.
Számomra a hálaadás nem jelent semmit.
Van fogalmatok róla, mennyire semmitmondó
a hálaadás szelleme számomra?
Faszt a száraz pulykába!
Inkább az egészségüggyel foglalkozom, mint pulykazabálással, na?
Akartok ilyen vezetőt?
Szépen kérlek, szavazattok az ázsiaira, ha lesz rá alkalom.
Mi dolgozunk, amíg ti esztek.
És van szavazóbázisunk. Az ázsiaiaknak van bázisa, srácok.
Higgyétek el, a nép akar minket, csak össze kell terelni őket.
Minket mindenki imád.
A zsidók ránk szavaznak,
mert mint már mondtam, csak mi főzünk rájuk karácsonykor.
Az ízeinket már kajálják.
Az olaszok és görögök is ránk szavaznak,
mert van egy közös kultúránk a családi étkezések körül,
és verjük a gyerekeinket.
Tudjuk, mi kell...
a jól nevelt társadalomhoz.
A feketék... A feketék is ránk szavaznak,
mert ugye nem vagyunk fehérek.
Nem azt mondom, hogy automatikusan, oké? Csak azt, hogy azonos feltételek esetén...
a nem fehéret választják, ha amúgy döntetlen.
Csak azt mondom, oké?
Ne vedd készpénznek, a fekete szavazatért meg kell dolgozni,
de ha odateszed magad, meglesz az előny.
És igazából...
A latin-amerikaiak és indiaiak is ránk szavaznak.
Ja. Mert, izé...
Mit tudom én, rizst eszünk. Nem tudom, na.
Nem tudok mindent.
Csak mondom, hogy van ott valami.
És verjük a gyerekeinket. Igazából...
Igazából a gyerekek verése az, ami egyesíti...
a legtöbb népet egyetlen ököllé, ami veri a gyereket.
Gondoljatok bele, mekkora szám lesz, amikor először lesz ázsiai elnök.
Milyen inspirálóan hatna minden ázsiai gyerekre Amerikában.
Ha lesz ázsiai elnök, le lehet majd ülni az ázsiai gyerekekkel,
Amerikában bármelyikkel, és végre azt mondani:
"Figyelj, pajtás...
Nem kell...
holmi idegsebésznek lenned.
A határ... a határ a csillagos ég!
Nincs bambusz plafon!
Ha befogod a pofád és még keményebben dolgozol...
Szaros hülyegyerek."
Meg kell értetni velük.
Furcsa sztereotípia ez,
ami a népünkre ragadt.
Ugye? Hogy a tipikus ázsiai szülő azt akarja, hogy a gyerek orvos legyen.
Olyan furcsa ezzel élni.
Hogy van ez? Most ez jó? Vagy rossz?
Én azt hittem, jó, de ezek szerint kiröhögik.
Ugye?
Az ázsiai szülők orvos gyereket akarnak. Azért furcsa, mert igaz.
Én tudom, mert az én szüleim is azt akarták.
Azt akarták, hogy orvosok legyünk. Megszállottan.
Mást se akartak.
És alattomosak ám,
mert amikor az ázsiai szülő mondja, hogy orvos gyereket akar,
az emberek segítése az kb. az utolsó indok.
Már ha rajta van az indokok listáján...
hogy miért menjünk egészségügybe.
Az emberek segítése egy bosszantó melléktevékenység...
az egészségügyi dolgozó életében.
Amikor először találkoznak ezzel, el se hiszik.
Azt mondják: "Mi van, baszki? Segíteni kell?
Na jó, zavarjuk le gyorsan!
De ne terelje el a figyelmet a lényegről!
A lényeg a pénz és a presztízs." Ugye?
A pénz és a presztízs.
Mert ha első generációs bevándorló vagy,
az orvos gyerek a leggyorsabb módja,
hogy egy generáció alatt forduljon a sorsod.
Tekintély, tisztelet, pénz, azonnal.
Ugye? Átírod a forgatókönyvet.
"Tegnap az utcán, ma meg itt! Doktorok vagyunk!"
De azért is furcsa, mert az ázsiai szülő az utolsó ember,
aki hajlandó orvoshoz menni.
De tényleg, ezek soha a kurva életben nem mennek orvoshoz.
Folyamatosan orvosokon agyalnak.
De anyám semmiért se menne orvoshoz. Semmiért.
Valaki keresztüllőheti egy nyíllal.
És anyám próbálja kihúzni, mint Rambo. Megvan?
Én meg: "Te, Anya! Menjünk orvoshoz!"
Ő meg: "Nem.
Azok csak levesznek pénzzel."
Mire én: "Akkor miért akarod annyira, hogy orvos legyen a gyereked?"
"Hogy az én gyerekeim vegyenek le másokat pénzzel, nyilván!
Az, hogy ezt nem fogod fel, az oka annak, hogy nem lettél orvos."
Mert a kínaiak imádják a pénzt.
Imádjuk, baszki.
A kínaiak kurvára imádják a pénzt.
Oké? Azt hiszitek, a rapperek imádják a pénzt?
Figyu, mi pénzt...
bárkinél jobban imádjuk.
A kínaiak mindent imádnak a pénzben. Pénzt keresni, pénzt költeni,
imádjuk adni, kapni, a levegőbe szórni.
A kínaiak annyira imádják a pénzt,
hogy van egy pénzistenünk.
A kínai taoizmus összes istene közül egy isten van, a pénzé.
Caishen, szoktunk imádkozni hozzá...
még több pénzért!
Minden nap: "Hé, pénzisten...
adj már még pénzt!"
És ad is pénzt.
Nagyon szeszélyes isten. Inflációval nem számol.
A makroökonómiáról azt se tudja, eszik-e vagy isszák, csak...
csak hajigálja az aranyrudakat, ha...
épp jókedvében találod. "Nesze, kis lóvé.
Égesd a füstölőt, jól van, nesze a lóvéd."
Még kínai újévkor is,
a legnagyobb ünnep
a kínaiaknak: a kínai újév.
Amikor összefutunk kínai újévkor,
úgy köszönünk egymásnak,
hogy: "gong xi fa cai" -
vagy: "gong hei fat choy" - kantoni nyelven.
Biztos ismeritek, legalább hallomásból. "Gong xi fa cai."
Gong xi fa cai annyit tesz: "Remélem, meggazdagodsz!"
Nem "Boldog új évet!"
Értitek? Az alap köszöntés kínai újévkor nem az, hogy: "Boldog új évet" -
hanem: "Remélem, meggazdagodsz, haver!
Remélem, meggazdagodsz, legyél gazdagabb, mint ez a sok fasz.
Legyél kő kibaszott gazdag!
Legyél gazdag, és... Te is reméld, hogy én meggazdagszom!
És akkor együtt reméljük... Együtt meggazdagszunk.
Ja, az ázsiai sztoriknak nincs háttere...
itt Amerikában. Értitek, mesélek a pénz istenéről,
és úgy néztek rám, mint egy szcientológusra. De létezik.
Létezik, srácok. Gyújts füstölőt!
Dőljön a lé!
Hát igen, 2015 szeptemberében költöztem Amerikába,
és azt hittem, pont elértem azt az utolsó időszakot
Obama Amerikájában.
Azt hittem, bejutottam Obama elnökségének utolsó menetére,
Amerikának ez az új aranykorszakára,
de valójában pont akkor értem ide, amikor Trump Amerikája kezdődött.
Mintha Beyoncé koncertre vettem volna jegyet,
de helyette Donald Trump lesz.
És várod már, hogy milyen ruciban lép színpadra Beyoncé,
de ehelyett egy öltönyös pasas fogdossa mindenki pináját.
Szingli vagy házas, mindegy, úgyis megtalál...
Ja, egyenesen... egyenesen New Yorkba költöztem.
Még egy valóra vált álom:
New Yorkba költözni humoristaként.
New York a Mekkánk.
Itt, tudjátok, simán belefér tíz fellépés esténként.
Az összes humorista példaképem New York-i.
Ott tényleg dúl a kreativitás.
Volt szerencsém több városban is élni, Éltem Johor Bahruban, Malajziában,
éltem Szingapúrban,
Éltem Melbourne-ben, Ausztráliában.
New York az egyetlen város, ahol éltem,
ahol az emberek a metróval verekednek...
és nyernek.
Bármelyik másik városban, ha már záródnak az ajtók...
akkor az a metró elment.
Oké? Tehát bekussolsz és megvárod szépen a következőt.
New Yorkban nem.
New Yorkban, ha egy papírlap elfér még az ajtók közt,
még van egy milliméter: több nem kell. Még van esélyed.
Az embernek már alap,
hogy odaslattyog a záródó ajtóhoz New Yorkban,
bever neki egyet oda a...
a fekete gumi részbe, mintha az lenne a nyitógomb.
A többi utasnak, durr: "Nem megyünk sehova,
amíg én nem szálltam fel. Hogy hol a jegyem? Itt, haver."
Rögtön az első héten New Yorkban
ott voltam egy zsúfolt metrón,
és tömve volt, egész az ajtóig.
Ott állok az ajtókig zsúfolt kocsiban, és záródnak előttem az ajtók.
És ahogy záródnak be,
egy faszi így odasétál az ajtóhoz,
és fogja, bedugja a kezét.
Be az ajtók közé. Mindegy, mi lesz a végtagjaival.
Értitek? A metróra való felszállás
fontosabb volt számára, mint a tárgyak megfogása.
Fejben lepörgetett egy költség-haszon elemzést.
És úgy volt, hogy: "Tudod mit? Ez nem nagy cucc."
Ugye? Kinek kell ez a fogás?
Kinek kell ez az ízületcsoport?
"Gyerünk a metróra, szép lesz az élet!"
Tehát csinál pont annyi rést, hogy lehessen küzdeni,
és nyolc másodpercig küzd a metróval.
Döntetlenig nyomja.
Oké? A bíróé a döntés.
Ő se tud mozdulni, a metró se, senki se tud mozdulni.
És nyolc másodperc után az arc elfárad, kifogy a szuszból.
Úgyhogy a fejét erőlteti az ajtóba.
Mint egy ajtóütközőt.
Újrapróbálja a fogást,
bemagnéziázza a kezét a második körre.
Én meg ott állok, a zsíros fejével a pofámban...
úgy vagyok, hogy: "Haver, hagyd már, oké?
Új vagyok errefelé, nem tudom, segítenem kéne-e,
vagy hogy mindkettőnket lecsuknak-e.
Nem tudom, ilyenkor mi az etikett.
Csak azt tudom, hogy három perc múlva jön másik metró.
Ez az ACE vonal Manhattanben, oké?
Ha feladod, mindenki hamarabb eljut, ahova akar."
De ő nem: "Ez az én metróm!
A világ utolsó metrója!"
És birkózott a vele...
még vagy négy másodpercig...
és nyert!
Nyert, a metró lekopogott.
Azt mondta: "Na jó, túl kemény a földharc.
Leszorításból omoplata nem vicc. Még valaki fel akar szállni gyorsan?
Nem mintha menetrendet kéne tartani."
És ez a baj Amerikával.
Túl sok polgári szabadság.
Túl sok itt a szabadság.
Írtátok a Jogok Nyilatkozatát, és elszállt az agyatok.
Malajziában rábaszott volna az arc.
Nálunk Malajziában, ha bedugja a kezét az ajtóba,
az ajtó rácsukódik, átvonszolja a városon.
Ugye?
Térdre kényszerít a rendszer.
Miután elgázol a metró, megkeresi a családodat is, vágod?
Ömlik belőled a vér a sínen.
Kinyílnak az ajtók, a többiek átlépik a hulládat.
"Úgy kell neked, hülye fasz!"
Amerikában nem.
Amerikában egy ember...
leállíthatja az egész szerelvényt.
Mert mindenki számít.
Ja.
Ja, tök jó Amerikában élni.
Tényleg. New York király város, de...
bármilyen objektív mérce szerint...
azért elég barbár, nem?
Más városokhoz képest, mondjuk Japánban, bármilyen Japán város.
Valaki járt esetleg Japánban?
Ja, Japán.
Japán tök király, ugye? Kb. a jövőben élnek.
Elmész Japánba, és mindenki udvarias és barátságos.
Tök rendesek, tök lelkiismeretes nép úgy általában, nem?
Japán tele van új technológiák praktikus alkalmazásával.
A japán vécék megmossák a segged.
Tudtátok? Híreket hoztam az orientről!
A japán vécék tisztára mossák a segged.
Már évtizedek óta megvannak.
Ez nem egy "2015 legjobbjai" cikk a neten, oké?
Ezt a '70-esekben fejlesztették ki és építették ki.
Mindenkinek van.
Náluk ez az alap, oké?
Éttermek, lakások, szállodák... Mindenhol van, és működik.
Én is szkeptikus voltam.
Amikor először láttam, mondom: "Tuti nem működik. Fasz reklámfogás."
Mekkorát tévedtem!
Forró vízsugár...
a cél közepébe, minden alkalommal.
Hogy talál bele mindig?
Sosincs rossz napja.
Mint Steph Curry a büntetőről, oda se néz.
Mindig betalál. Hogyan?
Szerintem minden japán vécében van egy kamera, és hátul egy célzó faszi.
Ugyanaz, aki felhozza bőröndödet a szobádba.
És...
És a nyugatiak nem nagyon tudják, de a kínaiak és japánok nincsenek jóban,
a második világháború óta, mert a 2. világháborúban
Japán egy rakás háborús bűnt követett el Kínában.
Erőszakolások, emberi kísérletezés, amit akarsz.
Egész Délkelet-Ázsiában. Thaiföld, Malajzia, Szingapúr,
Fülöp-szigetek, Vietnám, Indonézia. És a nyugatiak nem nagyon tudnak róla,
mert a kínaiakról nincs Schindler listája, oké?
Nyugaton nem készült róla fasza fekete-fehér film,
tehát nem köztudott.
Ha nem tudtad, nem cikizlek.
Végül is miért tudnád? Nem a te történeted.
A bolygó másik felén történt, miért is tudnád?
Nem gáz.
Csak mondom, hogy volt ilyen.
Oké? De ha Szingapúrban nőttél fel, mint én, az kizárt, hogy elfelejtsd.
Szingapúrban: "Sose felejtsd el, mit tettek!
Sose felejtsd el ezt a szemétséget!" Minden évben egy újabb dokumentumfilm
Délkelet-Ázsia japán megszállása során történt atrocitásokról.
"Sose felejtsd el, mit tettek!"
És ha úgy nőttél fel például Malajziában,
hogy ez kavarog a fejedben, és először jársz Japánban,
a fejed tele több évnyi sérelemmel,
és ott vagy Japánban, és mindenki udvarias és kedves,
és nézed a Sailor Moont. Megvan?
És a vécék kimossák a segged...
Az ember elgondolkozik...
ezek hogy váltottak át erőszakolásról, kínzásról, emberi kísérletezésről
a Pokémonra...
egy generáció alatt?
Tehát, csak mondom...
Ha adunk az ISIS-nek pár évtizedet...
talán meggyógyítják a rákot. Nem tudhatjuk.
Nem tudhatjuk, mit hoz a jövő.
Talán a történelmük viharos része alapján ítéljük meg őket.
Aha, ennek vegyes a fogadtatása. Jogos.
De srácok, ez egy kabaré, nem egy TED-előadás.
Nyugodjatok lefelé!
Annyira összeszorultak a seggek, egy japán vécé se tudná kimosni.
Mint mondtam, éltem Ausztráliában, ott léptem fel először.
Ausztrália mindig jó volt hozzám.
A feleségem is ausztrál,
és nagyon szeretem őt.
Annyira szeretem, hogy háromszor házasodtunk össze.
Bizony, ugyanazzal a nővel három alkalommal is összeházasodtunk.
Hogy miért? Mert ha a szüleid ázsiaiak, a házasságot...
minden telibe kúrt országban meg kell rendezni, ahol rokon van.
Mert az ázsiai szülőnek muszáj felvágni. És tudom, hogy minden szülő felvág,
nem akarok elvenni semmit senkitől,
csak mondom: az ázsiai szülők is felvágnak,
és az esküvőket használják rá.
Értitek, az ázsiai esküvő a baby boomereknek...
Az ázsiai baby boomereknek az volt az első Instagram, oké?
Ott beszéltek régi ismerősökkel,
Ott vadásztak lájkokra, onnan volt a dopaminadag.
Ott ment a kommentelés: "De sovány vagy! De kövér vagy!
Miért nincs feleséged? Miért nincs gyerek? Baj van a tököddel?"
Olyan dolgokat mondanak a arcodba, amiket egy internetes kritikus se mond.
Tehát három esküvő kellett.
Az első esküvő Melbourne-ben volt, Ausztráliában,
mert a feleségem onnan valósi.
Aztán volt egy esküvő Kuala Lumpurban, Malajziában,
bár én nem vagyok onnan valósi,
de ki a faszt érdekel, mit akar a vő, ugye?
Menjünk a legközelebbi maláj városba, aminek ki tudják ejteni a nevét,
és sok közvetlen járata van.
És volt egy esküvő New Yorkban, vízumért. Jó? Tehát...
Három nagyon romantikus esküvő,
jó indokok miatt.
Lánc-migráció.
És...
Hadd mondjak valamit!
Hadd beszéljek a szívemből egy kicsit!
Ha a műsorból minden mást el is felejtetek,
ezt az egyet jegyezzétek meg! Személyes tapasztalatból beszélek.
Az életben ritka az annál nagyobb öröm...
mint egyszerre három esküvőt megszervezni.
Gyerekek, olyan jó, és olyan könnyű.
Nagyon ajánlom.
Sőt, annyira jó, hogy miután megszerveztél három esküvőt,
legjobb, ha rögtön kinyírod magad!
Mert rájössz, hogy soha nem élsz már át olyan örömöt...
mint amikor egyszerre három esküvőt szerveztél.
Ami azt illeti, az egyetlen nagyobb öröm az az,
ha ezt a három esküvőt
a jelen tartózkodási helyedtől minél messzebbre szervezed.
Meglátod majd,
hogy az öröm-távolság függvény exponenciálisan növekszik,
ahogy az esküvő távolodik a fizikai testedtől.
Tök jó és olcsó.
Tehát az első esküvő Melbourne-ben: küldöm szét a meghívókat, és...
és full extrás a cucc, semmi spórolás. Arany dombornyomás,
igazi bőr, csipke, hologram rajta. Vagy 20 dollár egy meghívó.
Ott tartottunk, hogy olcsóbb lett volna pénzre írni a meghívót, oké?
"Írjuk a meghívókat pénzre, a vacsorán meg osszunk pénzt!
Olcsóbban megússzuk."
Tehát küldöm őket szét,
és a meghívó hátuljára, azt mondja a feleségem:
"Írd az emailedet a meghívó hátuljára,
hogy a barátaim megírhassák az ételallergiáikat."
Fehér emberek ételallergiái.
Azt a kurva.
Vágod, nincs "ételallergia".
Oké? Malajziában a kínai esküvőkön nincs ételallergia.
Malajziában a kínai esküvőn megjelenünk, eszünk,
van, aki megdöglik, aztán hazamegyünk.
Attól lesz erősebb a faj!
Nem variálunk a kajával rossz gének miatt!
Több ezer évnyi kínai esküvő: elmennek az emberek, megdöglenek,
nem panaszkodnak.
Nem írnak csúnya kritikát a netre,
mert meghaltak egy kínai esküvőn.
"Olyan tragikus!"
A nép kollektívan elfogadta a veszélyt.
Oké? Mert az élet csupa kockázat.
A szokásos, normális ételallergiákra számítottam.
Ugye? Gluténallergia,
vegán, kagyló- és rákallergia, mogyorófélék.
Az elfogadható szint.
Uram Isten, amilyen faszságokkal jöttek!
Táblázatok...
tele genetikai selejttel.
Egymás után,
egyik szánalmasabb a másiknál.
"Elnézést, Ronny!
Elnézést! Nem ehetek fügét!"
"Elnézést, Ronny! nem ehetek piros paprikát.
A zöld... zöld paprika jó, de a pirostól kivörösödik a szám."
"Elnézést, Ronny! Nem ehetek sült fokhagymát.
Ebben van sült fokhagyma?
Ki kell szedegetnem a sült fokhagymát a pak choiból."
"Elnézést, Ronny! Nem ehetek fejes salátát.
A san choy bau salátába van tekerve, nem ehetek belőle!"
Mind ugyanattól az embertől.
Nézzétek, az ételallergia komoly probléma.
Oké? Egy kóros állapot.
Az, hogy ha ebből eszel, meghalhatsz.
Nem pedig engedély arra, hogy dirigálj, hogy mit nem szeretsz.
Ezek a pöcsök bele akartak szólni a menübe!
De mindegy, tök jól éreztem magam az esküvőn, király volt.
Nagyon szeretem a feleségem.
A feleségem szerint gondok vannak a hangvételemmel, azaz...
mindig szarkasztikusnak vagy mérgesnek tűnök.
Állítólag.
De a szavakat figyeld, légyszi, ne a hangvételt!
"Tök jó volt az esküvő, bárcsak lenne megint, király volt!"
"Nem volt elég a három."
"Imádom a barátaidat."
Szeretem a feleségem, de a házasság óta rosszabb ember lettem, az biztos.
Előtte igényes voltam, mert csajoztam. Most már nem érdekel, oké?
Csak a feleségem véleménye és az ő jóléte számít.
Csak az számít. Baszok rá a többi...
vadbaromra az interneten...
Még az ő barátai is, akik átjönnek: "Szia, Ronny!"
Mondom: "Faszomat ebbe" - és húzok onnan.
Amikor a feleségem barátaival kéne beszélgetni,
arra a minimumra se vagyok képes,
ami ebben a helyzetben a társadalmi elvárás.
Jön a: "Szia, Ronny, mizújs?" Én meg: "Faszom" - és muszáj otthagyni.
Ugyanis amikor az asszony barátai megtudják, hogy stand-upolok,
ami utána következik, az a legrosszabb beszélgetés...
ami a világon valaha lezajlott.
És újra és újra és újra lezajlik.
Mindig ugyanaz. Azt mondja: "Szia, Ronny!
Hú! Stand-uppal foglalkozol? Azta!
Ron, mikor lépsz fel legközelebb?"
"Hát, öt-hat fellépésem van minden este New Yorkban.
Tehát ma vagy holnap lépek fel legközelebb,
attól függően, hogy mikor zajlik a beszélgetés."
"Hű, az tök jó! Szóval mikor lesz nagy fellépés?"
"Nem igazán különböztetem meg a fellépéseket.
Mindegyiken a csúcsot próbálom hozni, tehát végül is a következő...
nagy fellépés a mostani lesz, ami ma vagy holnap lesz,
a korábbi idegromboló szóváltáson elhangzottak alapján."
"Hú, az menő.
Tudsz szólni, ha majd fellépsz?"
"Hát, mint már mondtam...
legalább ötször-hatszor lépek fel
minden egyes este New Yorkban.
Teljesen kizárt, hogy szóljak...
'amikor majd fellépek'.
Ésszerűtlen lenne annyi emlékeztetőt küldenem, és neked kapnod,
tehát a válasz 'nem'. Nem tudok...
szólni."
"Aha, oké, de jövő szombaton fellépsz?
Mert jövő szombaton ráérek, tehát ha leszel,
esetleg bemegyek, megnézlek..."
"Idefigyelj!
Nem fogok vörös szőnyeget teríteni neked, ahányszor melózok!
Érted? Jössz, vagy nem jössz!
Van Twitterem, van weboldalam, fejtsd meg!
A többieknek sikerült!"
Úgyhogy...
Úgyhogy ezt az idősíkot elkerülendő...
Ez a lehető legrosszabb idősík.
És én mára kb. egy társalgási prekog lettem,
meg tudom jósolni a társalgási hibákat, oké?
Fekszem abban a tejes lében, figyelem a fagolyót, ahogy gurul,
és mint Tom Cruise, odavetődök, és megszakítom az idősíkot,
mielőtt kiburjánzik belőle a totál faszfej-idősík.
Csírájában fojtom el, tehát amikor átjönnek az asszony barátai,
hogy: "Szia, Ronny! Stand-upot csinálsz? Hú, mikor lesz fellépésed?"
Annyit mondok, hogy...
"Nem, semmi baj."
Erre a feleségem azt mondja: "A 'nem, semmi baj'
nem válasz a kérdésre...
amikor arra kíváncsi, hogy mikor lépsz fel."
"Bocs, adsz egy percet? Csak egy percet.
Akkor mit mondjak? Mi a lófaszt mondjak?
Mert ahányszor lezajlik ez a beszélgetés,
sosincs jó vége, tehát mi a faszt mondjak?"
"Ne mondd, hogy stand-upolsz! Jobb, ha nem beszélsz a munkáról."
"Hát jó. Ha legközelebb kérdezik,
nem mondom el, mit csinálok. A lusta férj, aki szart se csinál.
Egész nap ülök a picsámon, és kritikákat írok."
Szóval ja, egy ideje küzdünk a hangvételemmel...
egy olyan öt-hat éve, az az igazság.
Továbbra is zajló küzdelem.
A feleségem és a hangvételem közti küzdelem.
Én persze mint semleges harmadik fél veszek részt.
És bizony mindkét táborban vannak erős játékosok. Nem egyszerű.
De ja, vasárnap reggel kilenckor volt az esküvő Melbourne-ben.
Akkor volt a...
Akkor volt a teaszertartás Melbourne-ben.
Az a leghagyományosabb része a kínai esküvőnek: reggel kell,
jönnek a családok, teát szolgálunk fel, van minden,
sosincs vége, mindig van esemény, de akkor kezdődik, oké?
Utána jöhet a vacsora meg a többi faszság.
De reggel kilenckor kezdünk, az a teaszertartás.
Tehát vettem egy repülőjegyet New Yorkból
egy péntek este tízkor induló gépre.
És ha az út hosszához hozzávesszük az időzónákat,
pont időben, kilencre érek Melbourne-be az esküvőmre.
Szoros volt, igen.
Nem jókedvből,
hanem mert melóznom kellett, hogy kifizessek három kibaszott esküvőt.
Nincs össze-vissza szabadságolás. Szét kell melóznom magam,
aztán fel a gépre, hogy ott legyek az esküvőn.
Mert elárulom, semmi sincs ingyen.
Az asszony utálja ezt a szöveget, úgyhogy folyton mondom.
Szét kell melóznom magam, legyen zsé, felugrani a gépre, aztán...
irány az esküvő. Tehát az indulás napján, délután háromkor,
hív az asszony, miközben a Daily Show irodában vagyok,
felhív, hogy...
"Miért nem indultál el a reptérre?"
Ekkor ő Ausztráliában volt,
és délután háromkor felhív,
a Manhattan belvárosában levő irodában,
hogy: "Miért nem indultál el a reptérre?" Mire én:
"Miért indultam volna el
délután háromkor
egy este tíz órai gépre?"
Erre az asszony elkezd sírni.
Azt mondja: "Mert nem egy este tíz órai gép,
hanem este hatos, te hülye balfasz."
Tehát kicsit elnéztem, mondhatni.
Azt hittem, egy este tízkor felszálló gép New Yorkból.
Közben egy este hatkor felszálló gép volt New Yorkból.
Délután háromkor
még ott voltam Daily Show belvárosi irodájában,
és hogy elérjem a gépet, haza kellett mennem,
bepakolnom...
átvánszorognom Manhattan pénteki csúcsforgalmán,
hogy a reptéren legyek
a három óra múlva induló nemzetközi járaton,
amivel elérem az esküvőmet.
Gigászi feladat, tudom, de mondok valamit: én hiszek magamban.
Tehát...
A feleségem elkezd bőgni, hogy: "Hogy tehettél ilyet?"
Kinyomom és a falhoz vágom a telefont.
Most nem a negativitás kell!
Oké?
Úgy van.
Problémamegoldó módban vagyunk.
Oké? Bőven lesz még idő felelősségre vonni a hibás feleket...
ebben a szartornádóban.
De egyelőre légyszi fókuszáljunk csak pozitivitásra és megoldásokra!
Köszönöm.
Tehát kinyomom a telefont és falhoz vágom.
Hazarohanok. Tizenöt perc alatt hazasprintelek.
Odaérek tizenöt perc alatt, bepakolok öt perc alatt.
Onnan tudom, hogy öt perc alatt, mert amint beléptem,
mondom: "Alexa, öt perces időzítőt!" Erre...
Erre Alexa: "Akarod, hogy vegyek egy órát is?"
Mondom: "Faszom bele, mit veszel. Most nem érek rá."
"Jó, meg is veszem a dolgokat!"
Valami arc rögtön az ajtónál volt,
mondom: "Takarodj a picsába innen!"
Fogtam a bőröndöt, bele az öltöny, egy póló, egy zokni,
tehát kemény after-party lesz,
aztán cipzár be, és rohanok le.
Ott vagyok a bőröndömmel az utcán New Yorkban.
Kritikus döntés jön:
Taxival menjek, vagy metróval?
A Google Maps azt mondja, ilyen forgalomban másfél óra taxival,
a metró pedig 59 perc.
Mondom: "Faszom, akkor metró." Nem tudnám túltenni magam azon,
ha taxival dugóba kerülnénk, lekésve a gépet.
Inkább metrózok, az állandó mozgásban van,
és ha lekésem a gépet, keresek másik feleséget.
Tehát...
Tehát fogom a bőröndöt,
futok le az aluljáróba, bőrönddel a kézben,
futok az aluljáróba.
Ott vagyok a metrómegállóban, és ott a metró.
És az ajtók a szemem láttára záródnak.
Mondom: "Tudom, mit kell ilyenkor!"
És be akarom nyomni a fejemet az ajtók közé, de...
De lassú vagyok. Nem érem el.
Még a kezemmel se érem el, túl messze van.
Mutatnám be az áldozatot a metró isteneinek,
mondom: "Itt a kezem, metróistenek, az útért cserébe.
Szívesen ajánlom." De nem érem el az ajtót.
Már záródik,
és egy feka csávó áll az ajtónál.
Látja, ahogy így vagyok.
Egymás szemébe néztünk.
Erre ő a lábát odateszi az ajtó elé.
Az ajtó közben meg veri szét a lábát,
de persze ő szarik rá, mert hát feka.
Rám néz, hogy:
"Bazmeg, szállj már be..."
Én meg: "Ja baszki, nekem tartja!" Bőrönddel együtt bevetődök a metróba.
Mondom: "Uram Isten! Köszönöm! Nagyon köszönöm!
Fel sem fogja, mit tett, öregem, megmentette a...
megmentette az esküvőmet, a házasságomat.
Az életemet biztosan."
És a csávó ugye feka és überlaza. Azt mondja:
"Ja, nincs mit."
Mire én: "Nem, nem érti."
Azt akarom, hogy értse, mi történt.
Mutatom neki az SMS-t.
Erre ő már furcsán nézett rám, hogy:
"Na jó, bazmeg" - és átmegy egy másik kocsiba.
Ekkor jöttem rá, hogy én vagyok a zakkant ember a metrón.
Mert izzadok, kezemben bőrönd,
nincs rajtam nadrág, mondom, hogy: "Köszönöm!
Igazán köszönöm! Köszönöm!
Mindenkinek köszönöm! Nincs valakinek kis aprója?
Kis apró, kérem? Bármennyi."
Tehát, ahelyett, hogy ott köszönném meg,
ami túl gáz lenne,
fogom, és lefotózom, miközben nem figyel, oké?
Tehát majd egyszer, ha sok követőm lesz Instagramon,
kirakom a képét, hogy: "Ismeri őt valaki?
Mert megmentette a házasságomat, baszki!"
Meg néha előveszem a képet, ha rossz a kedvem.
Sima menet volt, tök sima, a reptérre.
Sima 59 perces menet, majd a reptéri vonat és a többi szarság.
Az volt a szerencse, hogy bár nemzetközi út volt,
de az első szakasz belföldi. New Yorkból Los Angeles, onnan Melbourne.
És ha belföldi a járat,
ha egy órával korábban érsz oda, jó vagy.
Tehát odaérek ilyen 4:55-kor, hatkor indul a gép.
Ha öt előtt érsz oda, már jó vagy.
Odaérek 4:55-re, fogom a bőröndöt,
becsekkolom a gecibe, mondom: "Lekéstem?"
Mondják: "Dehogy, minden oké." Mondom: "Hála égnek!"
El se tudom hinni.
5:15-kor már a bárnál kortyolom a pezsgőt.
Mondom: "Király vagyok."
Hív az asszony, még mindig bőg, hogy: "Hogy tehetted ezt?" - én meg:
"Szívem, ne! Ne aggódj, itt vagyok.
Már becsekkoltam, mindjárt beszállok. Nincs baj."
"De azon nem változtat, hogy kiment a fejedből,
és kockára tetted az egész..."
Kinyomom a telefont és a falhoz vágom.
Nem most van a sajnáltatás ideje, oké?
Nemrég jutottunk túl komoly nehézségeken a kapcsolatban.
Bőven lesz még idő felelősségre vonni a hibás feleket...
ebben a szartornádóban. De egyelőre légyszi fókuszáljunk a jelenre
és élvezzük a sikereinket! Köszönöm.
Tehát kinyomtam a telefont és a falhoz vágtam.
És 5:15-kor kortyolom a pezsgőt...
és 5:30-kor...
bejelentenek egy négy órás késést.
Tehát mire Los Angelesbe értem,
lekéstem az átszállást Melbourne-be, és lekéstem a teaszertartást is.
lekéstem a leghagyományosabb részét a kínai esküvőnek.
Ott volt minden családtag, nem örültek.
Se a feleségem családja, se az enyém, az asszony meg pláne.
A házasság elég viharosan indult.
Még most is próbálom kiengesztelni őket, az anyósékat és az én szüleimet is.
De nem ez a lényeg. A lényeg...
az az, hogy az a feka csávó odaállt...
és az ajtó elé lépett...
és nyitva tartotta...
igazi amerikaihoz méltó módon gyakorolva a jogát,
hogy egyetlen ember kedvéért kibasszon az egész metróval.
De nem magáért tette!
És erről szól ez a gyönyörű ország.
Arról, hogy a szabadságunkat mások segítésére használjuk,
olyanokért, akik kevésbé szabadok.
Akiknek nincs az, ami nekünk van.
Királyok voltatok! Kösz, hogy eljöttetek.
Viszlát! Köszönöm!
Köszönöm!
APA EMLÉKÉRE