Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LIVE I LOS ANGELES (TEKNISK SETT GLENDALE)
Mine damer og herrer, Ronny Chieng!
Takk!
Takk, det holder!
Takk.
Nå må vi sette i gang!
Nå må vi komme i gang, dere!
Mange takk.
Takk.
Netflix sier at vi mister seere allerede. La oss komme i gang.
De trykker X i dette øyeblikk.
Hyggelig å være i Amerika.
Hva foregår i Amerika i 2019?
Meslinger er tilbake.
Vi gjeninnfører meslinger.
Hvorfor ikke?
Hvor mye verre kan det bli? Vi gjeninnfører meslinger.
Amerika blir mer hipsteraktig for hvert år som går.
Vi gjeninnfører organiske sykdommer i begrenset opplag.
Takket være de dumme vaksinemotstanderne...
...som hjernevaskes av svada på internett til å la være å vaksinere barna sine.
Internett gjør folk jævla dumme.
Hvordan kan all verdens kunnskap gjøre folk dummere?
Om 50 år ser vi på internett på samme måte som vi ser på røyking i dag.
"Tenk, for 50 år siden lot vi gravide bruke internett.
Hva var det vi tenkte?
Gravide brukte internett,
vi brukte internett foran spedbarn,
vi lot spedbarn bruke internett."
Om 50 år blir det egne uteområder hvor bruk av internett er tillatt.
Egne internettområder, 15 meter fra inngangen.
Ikke ta med internett innendørs.
Passiv dumhet dreper.
Ja!
Ja, vi er dumme! Ja!
Jeg har bodd i Amerika en stund nå.
Det er så mange ting her. Så mange ting...
...i Amerika. Så mye overflod.
Det er ikke lett å se for amerikanere,
men for de som kommer utenfra er overfloden her svært tydelig.
Helt ute av kontroll.
Så mange ting.
Nye ting hver eneste dag.
Det er julaften hver eneste dag.
Hyperlooper, elektriske biler, SpaceX, robotstøvsugere,
iPhone 8 og 10 på samme tid.
Vi er utålmodige i Amerika.
Vi fikk iPhone 8 og sa: "Gir vel faen i 8 og 9.
Ti. Kom igjen."
Vi hopper over iPhone-modeller.
Så mange ting. Så mye mat her.
Det er så mye mat over...
Mat. Det er så mye innhold.
Så mye innhold på forespørsel.
Så mange skjermer.
Flest skjermer per innbygger i verden.
Hver kveld er som en konkurranse
om å ha flest mulig skjermer mellom ansiktet og veggen.
iPhone, iPad,
bærbar PC,
TV,
og en Apple Watch.
Så mange skjermer som mulig foran ansiktet.
Jeg må ha en skjerm under og over øynene.
Så jeg ikke går glipp av noe av handlingen
i Game of Thrones-episoden som kostet $30 millioner,
men vi ikke får justert kontrasten på,
så alt er mørkt som faen!
Så mange ting.
Så mye...
Så mye emballasje.
Herregud, all emballasjen i Amerika.
Alt er pakket i tre poser.
Når man spiser ute på restaurant får man 50 servietter.
Man kaster 80 av dem.
Her kaster man flere servietter enn man tok.
Bryter virkelighetens lover...
...med overfloden.
Uansett hvor du går kan du strø servietter omkring deg.
Et glass vann, fem servietter.
Amazon Prime hver dag.
Send dritten hjem til meg daglig.
Du trenger ikke å gå ut.
I Amerika trenger du ikke å gå ut.
Landet med friheten til å aldri å gå ut.
Ingen gjenstand for triviell...
...ingen mengde for liten...
...til å bli levert for hånd,
hjem til deg, som en keiser.
Hva som helst.
Alt du kan tenke deg,
enhver flyktige tanke du får mens du er full.
Hva som helst.
Jeg vil ha én penn.
Bare én. Ikke en eske. Bare én penn.
I en eske, pakket i plast.
Med noen servietter...
...i en ny eske, i en større eske.
Det flyr femti millioner esker på tvers av Amerika til enhver tid.
Luftrommet over Amerika består av Amazon Prime.
Emballasje som dunker borti hverandre
som romsøppel.
Mer, mer Prime.
Kan aldri få nok Prime.
Vi trenger Prime, hardere, raskere, sterkere.
Raskere Prime. Prime Now!
Prime Now. Levering innen to timer.
Prime Now. Gi meg det nå!
Når jeg trykker kjøp, vil jeg ha det i hånda...
...nå.
Det burde ikke være noen forsinkelse.
Null forsinkelse...
...fra jeg trykker på knappen
til gjenstanden plasseres varsomt i min hånd.
Så jeg kan bruke den nå.
Uff, levering samme dag?
Uamerikansk.
Samme dag?
Nå.
Prime Now.
Bryt deg inn i huset mitt...
...og putt maten jeg bestilte i munnen på meg...
...og hjelp meg med å tygge den!
Så dytter du den ned spiserøret mitt med en pinne.
Og så trekker du avføringen ut av endetarmsåpningen for meg nå.
Hvordan kommer vi videre?
Som sivilisasjon.
Kan vi få det særlig mer bekvemmelig?
Hvor mye mindre energi kan vi bruke?
På å få det vi vil ha.
Gi oss Prime Before.
Send meg det før jeg vil ha det.
Vi er i 2019, må jeg ta et valg?
Før dere sender det jeg kjøper?
Bruk kunstig intelligens...
...til å erstatte min egen intelligens...
...så jeg kan leve livet.
Send meg alt jeg vil ha før jeg vil ha det...
...i så mange esker som mulig.
Så mye emballasje.
Men... Ja. Jeg er glad for å være her.
Hvorfor kommer folk hit? Stopp en hal.
Hvorfor kommer førstegenerasjonsinnvandrere hit?
Dette er det ypperste, ikke sant? Det beste.
Dette er NBA.
Amerika er NBA.
Visste dere at dere bor i NBA?
I Asia ser vi på Amerika som NBA.
Det er dit du drar for å bli best på det du gjør.
Man drar hit for å gjøre det med andre som er best på det de gjør.
Det kinesiske navnet på Amerika er mei guo.
Direkte oversatt betyr det "det vakre landet".
Vårt navn på Amerika er Det vakre landet.
Det er det vi kaller Amerika til daglig.
Det vakre landet.
"Har du vært i Det vakre landet?
De har uendelig med servietter.
De bruker dem faen ikke engang.
De bare kaster dem i søpla.
Det er et vakkert land.
Kina på kinesisk er zhong guo. Det betyr "midtens rike".
Helt meningsløst!
Vi ga dette landet et bedre navn enn vårt eget!
Det er Det vakre landet, vi drar til Det vakre landet.
La oss forlate Midtens rike og dra dit.
Satse alt for å starte fra bunnen av i Det vakre landet.
Så er man endelig her,
og alle hater alt.
Verizon suger.
AT&T suger.
Sikkerhetskontrollen suger.
Faen ta sikkerhetskontrollen som prøver å holde alle i live.
T-banen i New York suger.
Trafikken i Los Angeles suger.
Statuer suger.
Det suger å stå.
Det suger å knele.
Kongressen suger.
Republikanere suger.
Demokrater suger.
Partiløse politikere suger.
Elon Musk suger.
Netflix...
Neida, Netflix er bra.
Vi gjorde én ting riktig.
Men Netflix på iPad suger!
Lite intuitivt brukergrensesnitt.
Du får ikke lastet ned episoder med mindre det er et originalprogram,
og da får jeg ikke sett det på flyet mens jeg flyr gjennom lufta som en gud.
Prime Now!
Alle disse i-landsallergiene.
Alle vil komme hit. Alle som er her syter.
Gir ingen mening.
Det er flott å reise i Amerika.
Jeg har verdens beste jobb. Jeg får betalt for å reise landet rundt.
Prøve å få folk til å le. Møte ekte mennesker,
ikke bare russiske bots. Det er ypperlig.
Det er et privilegium å få se hele...
...dette enorme landet.
Jeg tror at folk utenfor Amerika ser på landet som en monolitt.
At Amerika og amerikanere er en og det samme.
Bor du her lenge nok innser du hvor stort det er.
Hver stat er som et eget land.
Med sin egen mat, egne talemåter, egne verdier, egne flagg.
Derfor all splittelsen.
Alle disse landene prøver å forenes.
Når du bor her ser du tydelig forskjellen på de forskjellige typene amerikanere,
alle energiene.
Fra øst til vest. Det er lett å se.
På østkysten er de veldig intense.
På vestkysten tar de det jævlig rolig.
Ja.
På østkysten kjemper de fortsatt mot britene.
De kom seg aldri videre.
I New York er det alltid slik...
"Faen! Jeg går her! Faen!"
Det er som om de har medfødt PTSD.
Fra Assassin's Creed.
I vest tar folk det mye rolige.
Det gjenspeiles i mottoet til staten.
Holdningene til innbyggerne i den samme staten.
Mottoene på østkysten er svært intense.
Den faenskapen ble skapt midt i kampens hete.
Uavhengighetskrigen vil alltid være en del av deres natur.
Et typisk østkystmotto er mottoet til New Hampshire:
"Lev fritt eller dø."
Det er et nokså intenst motto.
Hvis du kommer fra og bor i New Hampshire
må du på et eller annet tidspunkt spørre:
"Hvor langt er det meningen å dra dette?
Jeg føler meg nemlig litt innesperret i denne postkøen,
kanskje jeg bør leve opp til mottoet nå!"
Eller mottoet til Pennsylvania eller Massachusetts.
En annen østkyststat, noe på latinsk.
"Frihet, ellers kutter jeg av deg hodet."
Som tittelen på en Game of Thrones-bok.
Jeg parafraserer.
Du drar vestover, da roer de seg.
For eksempel sørvest, i Tennessee.
Mottoet til Tennessee...
...er: "Jordbruk og handel."
Kontra "Lev fritt eller dø."
"Jordbruk og handel" oppfordrer ikke til handling.
Det heter ikke "La oss gjøre jordbruk og handel."
Det finnes ikke noe verb der.
Det mangler et handlingsord.
Setningen har ingen retning, bare konsepter.
Det er som om alle kom dit og sa: "Herregud, sola her er fantastisk!
Ja, jordbruk og...
...handel, vi finner ut av det. Men ikke i dag."
Så drar du lenger vest, til Texas.
Og statsmottoet til Texas er...
Er det noen her som vet det? Jeg gjør ikke narr av feil svar.
"Lone Star State"? Godt gjettet, men feil.
-Flere? -"Ikke tråkk på meg!"
Veldig godt gjettet, men feil.
"Husk Alamo"? Dårlig gjettet, det er feil.
Kan denne jævla utlendingen mer om landet enn dere?
Nå blir presidenten skuffet. Men det er jo slik det føles?
"Grip til våpen." "Ikke kødd med Texas."
"Alt er større i Texas." "Bygg muren."
"Faen ta morra di."
Nei, statsmottoet til Texas
er "Vennskap."
Statsmottoet til Texas er altså den rake motsetning...
...til hvordan alle oppfatter staten.
Utrolig dårlig av PR-avdelingen...
...til Texas å bomme så kraftig.
Det er ikke "Faen ta deg." Det er "Vennskap."
Budskapet bommer med 180 grader.
De var så kule da da kom til Texas at de bare: "Vennskap!"
Og når du kommer til California er mottoet deres "Eureka!"
"Vi klarte det!
Vi er lengst mulig unna britene.
Faen ta de rasshølene.
Legaliser marihuana, lag filmer, gjør hva faen du vil!"
Manifest destiny!
Det har vært flott å møte alle slags amerikanere også.
Av alle de forskjellige rasene, etniske bakgrunnene, byene,
alle slags folk,
av alle de jeg har møtt, må afroamerikanere
være den kuleste rasen av alle, eller hva?
De er kulest. Alt de gjør er kulere.
Alt de rører ved glir glattere, ikke sant?
Sport, vitenskap, musikk, presidentskap. Alt de gjør.
De har swag.
Svarte folk har swag.
Du kan ikke benekte det.
Selv høyreekstremister sier: "Ja, de har swag."
De er unektelig kule.
Svarte folk er så kule at de har adoptert sitt eget skjellsord.
Ok? Så kule er de.
Ingen annen minoritet er så kul at de har adoptert sitt eget skjellsord.
Man ser aldri kinesere som sier:
"Hei, yo, mine gulinger.
Yo, hvor er mine gulinger?
Rop til meg, gulinger.
Mine gulinger.
Hei, gult er kult, hva?"
Helt forferdelig.
Som negler mot tavla. "Mine gulinger!"
Jeg synes...
...at Amerika er veldig politisk splittet for tiden.
Alt koker som regel ned til politikk, som til slutt koker ned til rase.
Vi burde snakke mindre om rase, og bare snakke som mennesker.
Vi trenger også flere asiater her.
Vi er ikke mange nok.
Ikke mange nok.
Vi er kun 5,6 prosent av befolkningen, og det må vi gjøre noe med.
Vi trenger flere asiater her i landet.
Og det er fordi vi er de eneste objektive dommerne...
...i den pågående rasekrigen...
...mellom hvite og svarte.
For dere bryr dere ikke om oss...
...og vi bryr oss ikke om dere.
Dere kan stole på oss.
Vi er ikke forutinntatte. Har ingen agenda.
Vi kaller en spade for en spade.
Det har vært mange sammenstøt her nylig.
Hvite folk som ringer politiet
når svarte folk gjør helt ufarlige ting, som å grille i parken.
Eller gå inn sine egne hus.
Neste gang du føler deg krenket, ikke ring politiet,
ring asiatene.
Så kommer vi og bedømmer enhver situasjon...
...upartisk og uten forutinntatthet.
Vi bryr oss ikke.
Om vi var på Starbucks den dagen ville vi sagt:
"De to svarte karene? De tar bare en kaffe.
Drikk latten din og hold kjeft."
Ja.
Stol på oss, vi bryr oss ikke.
Rasen vår er ikke en del av spillet.
Verken NFL eller NBA, vi er bokstavelig talt ikke med.
Derfor gir vi blanke faen...
...i hvem som kneler for hva.
Jeg gir blanke i analysen av fantasy-fotballaget ditt.
Vi vil bare at alt fungerer.
Asiater i Amerika vil bare at alt fungerer.
Vi lar oss ikke distrahere av spetakkelet i showbusiness.
Vi kaller en spade for en spade.
Dere kan stole på at vi vil si sannheten.
Ok?
Stygge sannheter, men sannheter uansett.
Hør, hvite folk...
Hør...
"Bohemian Rhapsody" suger.
Den sangen er faen meg umulig å danse til.
Kan dere for guds skyld slutte å synge den på fester?
Hvis dere må, syng i dusjen, ok?
Ikke noe vondt ment.
Jeg deler bare informasjon.
Dere gjør som dere vil.
Begge sider får høre det.
Hør, svarte folk...
Dere er litt høylytte på kino.
Igjen, det er ikke vondt ment. Ikke noe hat her.
Vi tilbyr bare løsninger.
Løsninger til begge sider.
Verken mer eller mindre.
Vi trenger en asiatisk president.
Mannlig eller kvinnelig,
en asiatisk president i Det hvite hus ville fikset alt på en uke.
Jeg lover, gi oss åtte dager, så vil dere se resultater.
Samme for oss, vi vil bare at alt fungerer.
Tenk om kraften til asiatene kunne utnyttes til å styre landet...
Herregud.
Asiater som går gjennom listen over alt som er ødelagt
og fikser det ene etter det andre, uten fordommer.
Bare ren logikk.
Går nedover listen, "Live long and prosper."
"Det funker, det er ganske bra,
maktfordelingsprinsippet er flott, det funker som regel,
det er ok, det er for jævlig,
miljømyndigheten og helsesystemet er for jævlig...
Gjør jobben din for helvete!" De klasker folk i ansiktet.
Hver niende måned er det et fullstendig sammenbrudd her.
Alle truer med å stenge staten.
Stenge staten?
Helt uaktuelt hvis asiater får styre.
Vi stenger aldri for noe.
Vi stenger ikke i jula engang.
Vi jobber i alle høytidene.
Når du blir sulten midt på natta i en by her, hvor går du?
Til Chinatown. Dit går du.
Hvor alt er rimelig, smakfullt og åpent.
Hvem vil ikke bo i et slikt land?
Vi stenger aldri for noe.
Høsttakkefest betyr ingenting for meg.
Aner dere hvor meningsløst
konseptet med høsttakkefest er for meg?
Faen ta kalkun. Det er tørt.
Det frister mer å fikse helsesystemet.
Hvis det høres bra ut,
så stem på asiatene når dere får sjansen.
Vi jobber mens dere spiser.
Folk vil stemme på oss, asiatene.
Alle vil ha oss. Vi må bare samle dem.
Alle elsker oss.
Jøder vil stemme på oss,
vi er som sagt de eneste som lager mat til dem i jula.
De elsker smakene allerede.
Italienere og grekere vil stemme på oss
fordi vi har lik kultur for familie og mat,
og vi slår barna våre.
Vi vet hva som kreves...
...for å lage gode folk.
Svarte folk vil stemme på oss
fordi vi ikke er hvite?
Jeg sier ikke at det er automatisk, men under ellers like forhold...
...velger de den ikke-hvite. De blir avgjørende, mener jeg.
Du må fortsatt jobbe for den svarte stemmen,
men ved overtid har du fordel, ok?
Og det er...
Og latinoer og indere vil stemme på oss.
Ja, fordi vi...
Fordi vi spiser ris?
Jeg har ikke alle svarene.
Men det er noe der.
Og vi slår også barna våre.
Det med å slå barna er det som samler...
...de fleste rasene til knyttneven som slår barna.
Tenk så inspirerende det hadde vært med en asiatisk president.
For et inspirerende signal til asiatiske barn i Amerika.
Du kunne gått bort til asiatiske barn over hele landet og endelig si:
"Hør, lille venn.
Du trenger ikke å bli...
...bare en nevrokirurg.
Det finnes ikke grenser!
Bambustaket er borte!
Hvis du holder kjeft og jobber hardere... Din drittsekk."
Det er et bra budskap.
Det er en rar stereotype
å ha forbundet med etnisiteten sin.
Stereotypen om at asiatiske foreldre vil at barna skal bli leger.
Det er en rar ting å forbinde med rasen sin.
Er det bra eller dårlig?
Trodde det var bra, men man gjør narr av det.
Ikke sant?
De vil at barna skal bli leger. Det er rart fordi det sant.
Foreldrene mine ville det samme.
De ville at vi skulle bli leger. Det var som en besettelse.
Og motivasjonen er helt feil,
for når de vil ha barna til å bli leger
er det å hjelpe folk nederst på listen med begrunnelser.
Om det engang kommer med på listen...
...over grunner til å bli lege,
er det å hjelpe folk bare en uheldig bieffekt...
...av å jobbe i helsevesenet.
De tror det ikke når de ser det.
"Hva i helvete? Må man hjelpe folk?
Samme det, få det vekk.
Bare det ikke kommer i veien for hva dette egentlig handler om.
Det handler om penger og prestisje."
Penger og prestisje.
Hvis du er førstegenerasjonsinnvandrer
er det å få barna til å bli leger den raskeste måten
å fikse alt i løpet av en generasjon.
Umiddelbar troverdighet, respekt, penger.
En snuoperasjon for familiehistorien.
Vi startet på bunnen. Vi er leger!
Det er også rart fordi asiatiske foreldre er de siste
du overtaler til å gå til legen.
Disse jævla folkene går aldri til legen.
De fikserer på det hele livet.
Mamma vil aldri gå til legen.
Hvis hun fikk en pil gjennom seg...
...ville hun prøvd å dratt den ut.
"Mamma, la oss gå til legen."
Da sier hun: "Nei. De tar bare pengene fra folk."
"Hvorfor ville du at barna skulle bli leger da?"
"Fordi jeg ville at de skulle ta pengene fra andre, så klart!"
"Det faktum at du ikke forstår det er grunnen til at du aldri ble lege."
Kinesere elsker penger.
Vi elsker dem.
Kinesere er jævlig glade i penger.
Trodde dere rappere elsker penger? Vi elsker penger...
...mest av alle.
Kinesere elsker å lage dem, bruke dem,
å gi dem bort, å få dem, å kaste dem i lufta.
Kinesere elsker penger så høyt
at vi har en egen pengegud.
En av gudene i taoismen er pengeguden.
Vi ber til Caishenye...
...om mer penger!
Hver dag sier vi: "Hei, pengegud...
...gi oss mer penger."
Så gir han oss mer penger.
Veldig lunefull gud. Bryr seg ikke om inflasjon.
Forstår ikke grunnprinsippene bak makroøkonomien.
Bare kaster gullbarrer hvis du spør til rett tid.
"Ta noen penger. Brenn litt røkelse."
Også under kinesisk nyttår,
den største høytiden
for kinesere, kinesisk nyttår.
Når vi treffer hverandre under høytiden, hilser vi på hverandre
ved å si: "gong xi fa cai," eller "gong hei fat choy" på kantonesisk.
Dere har kanskje hørt det i forbifarten, "Gong xi fa cai."
Gong xi fa cai betyr "Håper du blir rik!"
Ikke "Godt nytt år."
Det er altså slik at standardhilsningen under kinesisk nyttår
ikke er: "Hei, godt nytt år,"
men: "Yo, håper du blir rik."
Håper du blir rik. Rikere enn alle disse jævlene.
Håper du blir jævlig rik.
Håper du blir rik og håper jeg blir rik.
Vi håper for hverandre. Så blir vi begge rike.
Det er ingen kontekst for asiatiske fortellinger...
...i Amerika. Jeg snakker om pengeguden
og alle ser på meg som en scientolog.
Han finnes. Brenn røkelse.
Tjen penger.
Jeg flyttet til Amerika i september 2015,
og trodde jeg kom hit akkurat i tide til den siste delen av Obamas Amerika.
Jeg trodde jeg snek meg inn i den siste runden av Obamas presidentskap
og en ny gullalder for landet,
men i stedet kom jeg akkurat i tide til Donald Trumps Amerika.
Det er som å kjøpe billetter til Beyoncé, men i stedet kommer Donald Trump.
Du gledet deg til "All the single ladies",
i stedet er det samme hånd som tar folk i skrittet.
Enslig eller gift, spiller ingen rolle...
Jeg flyttet direkte til New York.
Jeg drømte alltid om å flytte dit.
Det er et mekka for standup-komikere.
Man gjør lett ti forestillinger per kveld.
Alle forbildene mine er derfra. Mye kreativ energi.
Jeg har bodd i flere byer i livet mitt,
jeg har bodd i Johor Bahru, Malaysia, Singapore og Melbourne, Australia.
New York er den eneste byen jeg har bodd i
hvor folk slåss mot T-banevogner...
...og vinner.
I alle andre byer på planeten, når dørene lukkes...
...betyr det at toget har gått.
Da holder du kjeft og venter tålmodig på neste tog.
Ikke i New York.
Hvis du klarer å få et ark mellom dørene i New York,
en millimeter er nok, da er det fortsatt ikke for sent.
Nå er det helt normalt å spasere frem til dørene
og gi dem en uppcut i...
...i den sorte gummidelen, deres personlige åpneknapp.
Alle pendlerne på toget: "Dette toget drar ikke uten meg.
Billetten? Vær så god."
Min første uke i New York
var jeg ombord et fullpakket tog, og det var fullt helt ut til dørene.
Jeg er ombord i dette fulle toget,
dørene foran meg begynner å lukkes.
Idet de lukker seg
spaserer denne karen opp til dørene, og klemmer fingrene sine.
Rett inn i døra, uten å ofre fingrene eller armene en tanke.
Behovet for å bli med toget var høyere enn behovet for å kunne gripe ting.
Han gjorde en kost-nytte-analyse i hodet.
Han tenkte: "Dette er overvurdert."
Hvem trenger denne bevegelsen, denne typen artikulasjon?
"Kommer jeg med blir alt perfekt."
Han lager en stor nok åpning til å slåss,
og slåss med toget i åtte sekunder.
Han slåss til det blir uavgjort.
Ingen vinner dette.
Han rikker seg ikke, toget rikker seg ikke.
Etter åtte sekunder er han sliten og andpusten.
Han bruker hodet til å holde dørene åpne.
Som en dørstopper.
Han justerer grepet sitt,
kalker hendene til neste runde.
Jeg står og stirrer på toppen av det glatte hodet hans...
Jeg tenker: "Kan du ikke bare gi deg?"
Jeg er ny her og vet ikke om jeg burde hjelpe deg...
...eller om vi blir arrestert.
Jeg vet ikke hva som forventes av meg."
Men neste tog kommer om tre minutter.
Vi snakker om ACE-linjen i Manhattan.
Bare gi opp, så kommer alle frem fortere.
"Nei, jeg skal på!
Dette er det siste toget noensinne!"
Og han slåss mot toget...
...i fire sekunder til...
...og han vant!
Toget overga seg!
Toget bare: "Ok, jeg respekterer grunnteknikken din.
Den er helt spinnvill. Flere som skal på i siste liten?
Hvem bryr seg om rutetiden?"
Og der har du problemet med Amerika.
For mange rettigheter.
For mye frihet.
Dere misbruker rettighetene deres.
Det hadde aldri skjedd i Malaysia. Der stikker du hånden inn døren,
dørene lukkes og du dras avgårde.
Ikke sant?
Systemet tvinger deg ned på kne.
Toget kjører over deg og forfølger familien din.
Du blør utover togskinnene.
Dørene åpnes og vi går over liket ditt.
"Som fortjent, din dumme jævel."
Ikke i Amerika.
I Amerika kan én mann...
...stoppe en hel toglinje.
Alle kan utgjøre en forskjell.
Ja.
Det har vært flott å bo i Amerika.
Ja, New York,
er en flott by, men objektivt sett er den...
...barbarisk, liksom?
Sammenlignet med andre byer, for eksempel en japansk by.
Har dere vært i Japan?
Ja, Japan.
Er ikke Japan fantastisk? Det er fremtiden.
I Japan er alle høflige og vennlige.
Generelt sett et veldig høflig og samvittighetsfullt samfunn.
Med praktisk bruk av avansert teknologi.
I Japan har de toaletter som vasker rumpehullet ditt.
Visste dere det? Jeg bringer nytt fra Orienten!
I Japan har de toaletter som kan rengjøre rumpehullet ditt.
Det har de hatt i flere tiår.
Vi snakker ikke "Årets beste 2015" på Dinside.
Det hadde det allerede på 70-tallet.
Alle har et.
Det er standard.
Restauranter, hus, hoteller... Alle har et og det virker.
Jeg var også skeptisk.
Første gang tenkte jeg: "Det er bare et jævla gimmick."
Der tok jeg jammen feil.
En sprut med varmtvann...
...fulltreffer hver eneste gang.
Hvordan kan den treffe hver gang?
Tar seg aldri fri.
Som når Steph Curry tar frikast, helt automatisk.
Fulltreffer hver eneste gang. Hvordan?
Som om toalettene har kamera, og en fyr som sikter på baksiden.
Han som tok bagasjen til hotellrommet.
Og...
Folk i vesten vet ikke dette,
men kinesere og japanere har mye uppgjort etter andre verdenskrig,
da Japan utsatte kinesere for flere krigsforbrytelser.
Voldtekt, tortur, full pakke. Langs hele Sørøst-Asia.
Thailand, Malaysia, Singapore, Filippinene...
Folk i vesten vet ikke om det fordi kineserne ikke har en Schindlers liste.
Det ble aldri laget en rå svart-hvitt film om det i vesten.
Jeg klandrer ingen for ikke å vite det, det er ikke deres historie.
Det skjedde på andre siden av jorda.
Jeg klandrer ingen. Jeg vil bare si at det skjedde.
I Singapore, hvor jeg er fra, lar de deg aldri glemme det.
I Singapore sier de: "Glem aldri hva de gjorde."
Hvert eneste år kommer det en ny dokumentar om krigsforbrytelsene
under den japanske okkupasjonen.
"Glem aldri hva de gjorde!"
Hvis du vokste opp med det surrende i bakhodet
og besøker Japan for første gang,
etter et liv med alt det friskt i minne,
og alle er kjempehøflige og vennlige,
og de har Sailor Moon...
...og toaletter som vasker rumpa di.
Da begynner du å lure...
...hvordan gikk de fra voldtekt, tortur og mennskelige forsøk
til Pokémon...
...i løpet av en generasjon?
Jeg bare sier...
...at hvis vi gir ISIS et par tiår...
...kanskje de kurerer kreft? Man vet aldri.
Vet aldri hva fremtiden bringer.
Kanskje vi dømmer dem på et dårlig tidspunkt.
Blandet reaksjon, greit nok.
Men dette er ikke noen TED Talk.
Ro dere ned for faen.
Dere er så anspente at selv et japansk toalett ville bommet.
Jeg bodde i Australia.
Jeg fikk min start som komiker der.
Australia var god mot meg.
Kona mi er australier.
Jeg elsker henne dypt.
Så dypt at vi giftet oss tre ganger.
Den samme kvinnen, tre forskjellige ganger.
Hvorfor? Med asiatiske foreldre må man gifte seg
i hvert jævla land man har slektninger.
Asiatiske foreldre må få skryte. Alle foreldre må skryte.
Jeg vil ikke beta noen noe. Men asiatiske foreldre må også skryte,
og måten de gjør det på er bryllup.
For asiatiske babyboomere var bryllup som det opprinnelige Instagram.
Det er slik de kommer à jour med alle.
Slik de får likes og et dopaminrush, slik de kommenterer.
"Hvorfor så tynn? Hvorfor er du ikke gift? Hva feiler det ballene dine?"
De sier ting selv kritikere på internett ikke ville sagt.
Giftet oss tre ganger.
Først i Melbourne, Australia, siden kona mi er derfra.
Så giftet vi oss i Kuala Lumpur, selv om jeg ikke kommer derfra,
men hvem spurte brudgommen?
La oss bare ta det nærmeste landemerket alle kan uttale,
med flest direkteflyvninger.
Så giftet vi oss i New York for å få oppholdstillatelse, så...
Tre svært romantiske bryllup,
av riktige grunner.
Kjedemigrering.
Og...
La meg fortelle dere.
La meg snakke fra levra i et øyeblikk.
Om du ikke har lært noe annet i kveld,
så hør på meg nå.
Jeg snakker av personlig erfaring.
Det er få gleder som er større i livet...
...enn gleden av å arrangere tre bryllup samtidig.
Herregud, det er så gøy og så enkelt.
Det anbefales på det sterkeste.
Det er faktisk så gøy å arrangere tre bryllup
at du heller burde ta selvmord!
For du vil aldri få oppleve mer glede enn du gjør...
...når du arrangerer tre bryllup samtidig.
Den eneste måten å oppleve mer glede på,
er hvis du arrangerer dem
så langt unna et fysisk sted som mulig.
Fordi forholdet mellom glede og avstand øker eksponensielt
desto lenger unna bryllupene er fra deg.
Så gøy og billig.
Jeg sender ut bryllupsinvitasjonene til det første bryllupet i Australia og...
...her spares det ikke på noe.
Alt er preget i gull, med lærreimer og hologrammer.
Til 20 dollar hver ville det vært billigere å skrive invitasjonen på penger.
"Vi burde servere penger ved mottakelsen, da sparer vi litt penger."
Jeg holder på å sende dem ut og kona mi ser på dem og sier:
"Du må skrive e-posten din på baksiden
så vennene mine får mailet oss diettkravene sine."
Hvite folks diettkrav.
Hva i helvete.
Det er ikke noe som heter diettkrav.
Det eksisterer ikke i kinesiske bryllup.
I kinesiske bryllup dukker alle opp, spiser, noen dør, så går vi hjem.
Slik blir rasen sterkere!
Vi tilpasser ikke måltidene til dårlige gener!
I tusenvis av år døde de i kinesiske bryllup,
ingen klager.
Ingen skriver en dårlig nettomtale
fordi de døde på et kinesisk bryllup.
"Så trist."
Alle aksepterer at det finnes en risiko.
For livet er risikabelt.
Jeg forventet vanlige, rimelige diettkrav.
Glutenallergi, vegansk, skalldyrallergi, peanøttallergi.
Helt rimelig.
Herregud, så mye sjukt vi fikk tilsendt.
Flere regneark...
...fulle av genetiske katastrofer.
Den ene etter den andre,
mer patetisk enn den forrige.
"Unnskyld, Ronny! Jeg tåler ikke fiken!"
"Unnskyld, Ronny, jeg tåler ikke paprika.
Grønn paprika er ok, men den røde gjør munnen min rød."
"Unnskyld, Ronny, jeg tåler ikke stekt hvitløk.
Inneholder dette stekt hvitløk?
Jeg må plukke den stekte hvitløken ut av bok choyen."
"Unnskyld, Ronny, jeg tåler ikke salat.
Denne san choy bauen er innpakket i salat. Jeg kan ikke spise den!"
Alt fra samme person.
Diettkrav er en alvorlig ting.
Det er en medisinsk tilstand.
Hvis du spiser dette, kan du dø.
Ikke fortell meg hvilke konsistenser du misliker.
Jævlene prøver å påvirke menyen!
Uansett, jeg koste meg veldig i bryllupet.
Jeg elsker kona mi.
Hun sier at jeg har utfordringer med tonefallet...
...at jeg høres sarkastisk eller sint ut.
Tydeligvis.
Men hør på ordene, ikke tonefallet.
"Flott bryllup,
ville gjort det igjen. Supert."
"Tre var ikke nok."
"Vennene dine er fantastiske."
Jeg elsker kona mi, men jeg er en dårligere person som gift.
Jeg brydde meg mer før siden jeg ville ha sex.
Ikke nå lenger.
Jeg bryr meg bare om hva hun synes om meg og hennes vel.
Ikke noe annet.
Jeg gir faen i disse idiotene på internett...
Selv vennene hennes: "Hei, Ronny!"
"Ikke faen." Jeg må bare gå.
Når de snakker til meg klarer jeg ikke å gjøre selv det minste
som er sosialt forventet av meg.
"Hei, Ronny, hvordan går det?" "Faen ta." Jeg må gå.
Når vennene hennes finner ut at jeg gjør standup,
følger alltid den verste samtalen...
...i verdenshistorien.
Og det skjer om og om igjen.
Samme greia hver gang: "Hei, Ronny.
Jøss, er du standup-komiker?
Hei, Ron, når er neste show?"
"Vel, jeg gjør fem til seks per kveld, hver kveld i New York.
Så neste show er i kveld eller i morgen avhengig av når vi har denne samtalen."
"Jøss, så kult. Når er det neste store showet?"
"Jeg skiller ikke mellom dem.
Jeg prøver å gjøre mitt beste i dem alle, så mitt neste...
...store show blir i dag eller i morgen,
i henhold til vår forrige, ulidelige samtale."
"Jøss, så kult. Kan du si ifra neste gang du gjør et?"
"Vel, som jeg nettopp sa...
Jeg gjør minst fem til seks per kveld,
hver eneste kveld i New York.
Det er umulig for meg å si ifra...
...'Neste gang du gjør et.' En slik varsling er håpløs for oss begge,
så svaret er nei, jeg kan ikke...
...si ifra."
"Ok, vel, jobber du neste lørdag?
Da har jeg fri, så hvis du er i området kan jeg kanskje se deg fremføre..."
"Jeg ruller ikke ut den røde løperen for deg hver gang jeg er på jobb!
Kom eller bli hjemme!
Det står på nettet, så finn ut av det! Alle andre fant ut av det!"
Så...
For å hindre den tidslinjen i å bli virkelighet...
...det verst mulige utfallet.
Jeg er en samtale-Precog nå,
jeg oppdager samtaleforbrytelser før de skjer.
Jeg ligger i melketanken og ser trekulen rulle nedover disken,
som Tom Cruise dreper jeg den virkeligheten
før den blomstrer til en moden rasshølvirkelighet.
Kveler den i fødselen, så når vennene hennes kommer
og sier: "Gjør du standup?
Jøss, når er neste show?"
Sier jeg bare...
"Nei, det er greit."
Da sier kona "'Nei, det er greit',
er ikke et ordentlig svar...
...når vennene mine spør om ditt neste show."
"Ok, unnskyld. Bare et øyeblikk.
Hva i helvete vil du at jeg skal si?
Hver gang vi har denne samtalen går det dårlig, så hva skal jeg si?"
"Bare si at du ikke gjør standup. Det er enklere."
"Greit. Neste gang de spør
skal jeg si at jeg ikke gjør en dritt. Jeg er ubrukelig.
Jeg sitter bare på ræva og anmelder ting."
Så ja, tonefallet har jeg jobbet med...
...de siste fem-seks årene, egentlig.
Det har vært en evig kamp.
En evig kamp mellom kona og tonefallet mitt.
Jeg er bare en nøytral tredjepart i dette.
Og jeg ser gode folk på begge sider.
Så, jeg vet ikke.
Jeg giftet meg i Melbourne, Australia, kl. 09:00 om morgenen på en søndag,
Det var min...
Det var teseremonien i Melbourne.
Den mest tradisjonelle kinesiske delen av bryllupet.
Familiene kommer, vi skjenker te, ting skjer.
Og ting fortsetter bare å skje, men det starter da.
Etterpå spiser vi middag og alt det våset.
Men det starter med teseremonien kl. 09:00.
Jeg booket et fly fra New York...
...kl. 22:00 på en fredag.
Med tidssonene og flyturen skulle jeg ankomme Melbourne rett før kl. 09:00.
Det var lite å gå på. Noe som var uheldig,
men jeg måtte jobbe for å betale for tre jævla bryllup.
Jeg kan ikke bare ta fri.
Jeg må jobbe før jeg kan ta flyet til mitt eget bryllup.
For dette er ikke gratis.
Kona mi hater at jeg sier det, så jeg sier det hver gang.
Jeg må jobbe så mye jeg kan før jeg flyr til bryllupet.
Så, kl. 15:00 på fredagen jeg skal fly
ringer kona mens jeg er på kontoret til The Daily Show,
og hun spør:
"Hvorfor er du ikke på vei?"
Hun er i Australia og ringer meg kl. 15:00
mens jeg er i Midtown Manhattan.
"Er du ikke på vei til flyplassen?"
Og jeg sier: "Hvorfor skulle jeg dra til flyplassen kl. 15:00
når flyet går kl. 22:00?"
Kona mi begynner å gråte.
Hun sier: "Fordi det ikke går kl. 22:00,
men kl. 18:00, din forbanna idiot."
Jeg tabbet meg litt ut der.
Jeg trodde flyet skulle gå kl. 22:00 fra JFK flyplass i New York.
Mens det egentlig skulle gå kl. 18:00.
Kl. 15.00 var jeg fortsatt på kontoret i Manhattan,
og for å nå flyet måtte jeg først dra hjem,
pakke...
...og trosse rushtidstrafikken i Manhattan på en fredag
for å nå JFK i tide til å rekke en internasjonal flight om tre timer
for å nå bryllupet.
Høres umulig ut, jeg vet, men gjett hva? Jeg tror på meg selv. Så...
Kona mi gråter: "Hvordan kunne du la dette skje?"
Jeg kaster telefonen i veggen.
Feil tidspunkt for negativ energi!
Ok?
Det stemmer.
Vi er i problemløsningsmodus.
Det blir god tid senere til å skylde på de som er ansvarlige...
...for fiaskoen.
Men nå må vi fokusere på positiv energi og løsninger.
Takk.
Jeg kaster telefonen i veggen og løper hjem.
Jeg løper hjem på 15 minutter og pakker på fem minutter.
Så snart jeg kom inn døra sa jeg: "Alexa, nedtelling, fem minutter."
Alexa spurte: "Skal jeg kjøpe deg en klokke?"
"Kjøp hva faen du vil. Jeg har ikke tid til dette."
"Greit, da kjøper jeg alt sammen nå!"
Det kom en kar straks, jeg sa: "Ut av huset for helvete!"
Jeg la smokingen, en t-skjorte og en sokk i kofferten,
det blir et vilt nachspiel,
så lukket jeg kofferten og løp ned.
Nå står jeg på fortauet i New York med bagasjen.
Kritisk avgjørelse:
Taxi eller T-bane?
Google Maps sier at taxien tar en og en halv time.
Og at det tar 59 minutter med T-banen.
"Faen heller, jeg tar T-banen."
Hvis taxien blir sittende fast i trafikken når jeg ikke flyet.
Med T-banen er jeg på vei.
Hvis jeg ikke når flyet finner jeg en ny kone.
Så...
Jeg tar bagasjen og løper ned trappene til T-banen.
Jeg løper ned trappene.
Jeg ankommer plattformen, og der står det et tog.
Dørene holder på å lukkes rett foran meg.
Jeg tenker: "Jeg vet hva jeg må gjøre!"
Jeg prøver å få hodet inn mellom dørene...
Men jeg når det ikke.
Selv ikke med hånda, det er for langt unna.
Jeg prøver å forhandle med toggudene.
"Ta min hånd, togguder, for en trygg ferd.
Det er verdt det. Ta den." Jeg når ikke døren.
Dørene lukkes, og det står en svart mann foran dem.
Og han ser meg gjøre dette.
Vi får øyekontakt.
Og han setter foten midt i åpningen.
Og døren dunker borti ham hele tiden,
men han gir vel faen, han er jo svart.
Og han ser på meg og...
"Kom deg inn for faen..."
"Faen, han holder den for meg."
Jeg tar bagasjen og hopper...
"Herregud. Takk skal du ha. Tusen takk.
Herregud, du forstår ikke. Du reddet nettopp...
Du reddet bryllupet, ekteskapet,
og livet mitt."
Og han som er svart, tar det sykt rolig.
Han sier: "Ikke tenk på det."
"Nei, du forstår ikke."
Jeg prøver å få ham til å forstå hva som skjedde.
"Se på denne tekstmeldingen."
Han blir lei av meg og sier:
"Faen ta dette", og går til neste vogn.
Nå innser jeg at jeg er raringen på toget.
Svetter, holder kofferten,
har ikke på meg bukse, og sier: "Takk!
Tusen takk! Takk
Takk alle sammen! Har noen en krone å avse?
Alt hjelper."
I stedet for å takke ham der og da, noe som ville vært alt for rart,
tar jeg et bilde av ansiktet hans når han ikke ser det.
Når jeg har nok følgere på Instagram
kan jeg legge det ut og spørre: "Hvem er han?
Han reddet bryllupet mitt, for faen!"
Av og til ser jeg på ham når jeg er trist.
Turen til flyplassen gikk på skinner.
En 59 minutters tur, pluss transporten til gaten.
Det som reddet meg var at den første delen av flyturen var innenlands,
New York til LA, LA til Melbourne.
Når det er innenriks går det bra om du kommer en time før.
Så, jeg er der kl. 16:55. Flyet går kl. 18:00.
Jeg måtte være der før kl. 17:00.
Jeg tar bagasjen og sjekker den inn.
"Nådde jeg det?"
"Ja, du nådde det." "Takk gud!"
Jeg nådde det. Jeg drikker champagne i loungen.
"Jeg er et geni."
Kona ringer, fortsatt gråtende: "Hvordan kunne du?"
"Kjære, jeg nådde det.
Jeg har sjekket inn og venter på å gå om bord."
"Men det endrer ikke det faktum at du glemte tiden
og satte alt på spill..."
Jeg kaster mobilen i veggen.
"Dette er ikke tiden for medynk, ok?"
Forholdet ble nettopp satt alvorlig på prøve.
Det blir god tid senere til å skylde på de som har ansvaret for denne fiaskoen,
så kan vi heller fokusere på øyeblikket og feire at det gikk bra? Takk."
Jeg kaster mobilen i veggen.
kl. 17:15 drikker jeg champagne...
Kl. 17:30 er flyet fire timer forsinket.
Så før jeg ankommer LA har jeg gått glipp av flyet til Melbourne,
og teseremonien.
Jeg gikk glipp av den mest tradisjonelle delen av bryllupet.
Alle var der, de var opprørte.
Svigerfamilien, familien min og kona var opprørte.
Det var en turbulent start på ekteskapet. Jeg gjør fortsatt opp for det
ovenfor alle sammen.
Det spiller ingen rolle. Poenget er...
...at den svarte fyren sto på T-banen...
...satte foten foran døren...
...og holdt den åpen...
...som en ekte amerikaner som har rett til
å stoppe hele toglinjen for én person,
men han gjorde det for noen andre! Som er det dette vakre landet handler om,
å bruke frihetene våre til å hjelpe andre som ikke har så mange friheter.
Som ikke har det vi har.
Takk for at dere hørte på.
På gjensyn. Takk.
Takk!
Tekst: Tommy M. Stephansen
HØYT ELSKET - DYPT SAVNET PAPPA