Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
LIVE I LOS ANGELES (TEKNISKT SETT I GLENDALE)
Mina damer och herrar - Ronny Chieng!
Tack!
Tack. Okej.
Tack.
Vi måste sätta igång!
Hörrni, vi måste sätta igång! Tack!
Det var snällt. Tack ska ni ha.
Netflix säger att vi förlorar tittare för varje sekund som går. Nu måste vi börja.
Vi blir bortklickade. Tack för att ni kom.
Kul att vara här i Amerika.
Vad händer i Amerika 2019?
Mässlingen har börjat sprida sig igen.
Mässlingen gör sitt återtåg. Varför inte?
Det kan knappast bli ännu värre. Vi låter mässlingen sprida sig igen.
För varje år blir Amerika allt mer hipster-aktigt.
Det är dags att återinföra ekologiska sjukdomar i begränsad upplaga.
Det är de idiotiska vaccinationsmotståndarnas fel.
De läser nåt skit på nätet och blir hjärntvättade
och vägrar vaccinera sina barn.
Internet gör människor så jävla dumma.
Vem kunde ana att tillgång till all mänsklig kunskap skulle göra folk dummare?
Om 50 år har vi samma inställning till internet
som vi har till rökning idag.
"Jag fattar inte att vi för 50 år sen lät gravida använda internet.
Hur tänkte vi?
Gravida använde internet och gjorde det framför bebisar.
Även bebisar fick använda internet."
Om 50 år har vi särskilda områden utanför byggnader
där man kan använda internet.
Internet-rutan ligger 15 meter från alla ingångar.
Ingen internetanvändning inomhus.
Andrahandsidiotin kan döda.
Ja!
Vi är idioter!
Jag har bott i Amerika ett tag nu och jag gillar det.
Det finns så mycket prylar i Amerika.
Vilket överflöd.
För er som är födda här är det svårt att fatta, men för oss andra
ser man det tydligt. Överflödet i det här landet är bortom kontroll.
Det är så mycket prylar. Det kommer nya prylar varje dag.
Det är som julafton, varje dag.
Hyperloop, elbilar, SpaceX, robotdammsugare
iPhone 8 och 10 samtidigt.
I Amerika är man så otålig. När iPhone 8 släpps säger vi:
"Skit i 8 och 9. Kör på 10 direkt."
Vi hoppar över iPhone-modeller.
Det är så mycket mat i Amerika. Så mycket mat.
Och det finns så mycket att titta på.
Det finns så många streamingtjänster.
Och så många skärmar. Vi har flest skärmar per capita i hela världen.
Det pågår en tävling varje kväll i Amerika
för att se hur många skärmar vi kan ha mellan ansiktet och väggen.
Vi har iPhone, iPad, laptop, TV
och en Apple Watch.
Så många skärmar som möjligt framför ansiktet.
Jag behöver en skärm under ögonen och en över ögonen.
När jag tittar nedåt och uppåt missar jag ingenting
i Game of Thrones-avsnittet som kostade 30 miljoner dollar
där man inte kunde lista ut hur man justerar ljuset
så allt är skitmörkt!
Så mycket prylar.
Så mycket emballage.
Herregud, vad mycket emballage det är i Amerika. Allt är trippelpackat.
När man beställer mat får man 50 servetter.
Man slänger bort 80.
I Amerika slänger man bort fler servetter än man tog.
Man upphäver naturlagarna...
...med överflödet.
I alla restauranger i Amerika regnar det servetter varje dag.
Ett glas vatten - fem servetter.
Amazon Prime varje dag.
Kom hem till mig varje dag.
Lämna aldrig bostaden.
Lämna aldrig bostaden i Amerika.
Frihetens land och landet där man aldrig lämnar bostaden.
Inget föremål är för enkelt...
...ingen mängd är för liten...
...för att bli levererad till ditt hem som om du vore en kejsare.
Vad som helst.
Vad som helst som ploppar upp i skallen när du är full.
Vad som helst.
Jag vill ha en penna.
Jag vill bara ha en, inte en hel låda.
Den ska ligga i en låda med plast.
Släng i några servetter...
...i en annan låda som ligger i en större låda.
Femtio miljoner lådor flygs över Amerika hela tiden.
Luftrummet ovanför Amerika tillhör Amazon Prime.
Det är paket som krockar med varandra,
som rymdskrot.
Mer Prime. Vi får inte nog av Prime här.
Vi behöver hårdare, snabbare, starkare Prime.
Snabbare Prime. Prime Now!
Prime Now - två timmars leverans.
Prime Now. Jag vill ha det nu!
När jag trycker på köp vill jag ha föremålet i handen...
Nu.
I Amerika får det inte vara nån fördröjning.
Noll fördröjning mellan att jag tryckt på knappen
och när föremålet försiktigt placeras i min hand.
Så jag kan använda det nu.
Leverans samma dag?
Oamerikanskt.
Samma dag?
Nu!
Prime Now!
Bryt er in i min bostad...
...och lägg maten som jag beställde i min mun...
...och hjälp mig att tugga den!
Tryck ner den i min matstrupe med en pinne.
Och dra ut avföringen genom mitt anus - nu!
Vad blir nästa steg i civilisationen?
Hur mycket mer bekvämt kan det bli?
Hur mycket mindre energi kan vi använda...
...för att få det vi vill ha?
Vi skaffar Prime Före.
Leverera det till mig innan jag vill ha det.
Det är 2019 - måste jag fatta beslut innan ni skickar det jag har köpt?
Använd artificiell intelligens...
...som substitut för min egen intelligens...
...så jag kan leva mitt liv.
Skicka allt jag vill ha innan jag vill ha det
i så många lådor som möjligt.
Så mycket emballage.
Men jag är glad att vara här.
Varför flyttar folk hit? Vänta lite.
Varför flyttade den första generationens invandrare hit?
För att det här är det bästa, eller hur? Det bästa.
Det här är NBA.
Amerika är NBA.
Vet ni om att ni bor i NBA?
I Asien ser vi Amerika som NBA.
Det är hit man flyttar för att bli bäst på det man gör.
Man kommer hit för att göra det med andra som är bäst på det som de gör.
Det kinesiska namnet för Amerika är mei guo.
Direktöversatt betyder det "vackert land".
Det kinesiska namnet på Amerika är Vackra Landet.
Det är det namnet vi använder.
Vi säger Vackra Landet. "Har du varit i Vackra Landet?
De har obegränsat med servetter i Vackra Landet.
De använder dem inte ens.
De bara tar dem och slänger dem."
Det är Vackra Landet.
På kinesiska heter Kina zhong guo. Det betyder "mellanriket".
Det betyder ingenting!
Vi har ett bättre namn på det här landet än på vårt eget.
"Vi drar till Vackra Landet.
Vi lämnar Mellanlandet och åker till Vackra Landet.
Riskera allt och börja från början i Vackra Landet."
När man äntligen kommer hit hatar alla allt.
Verizon suger.
AT&T suger.
TSA suger.
Jävla TSA som försöker rädda allas liv.
Jävla skit.
New Yorks tunnelbana suger.
Trafiken i Los Angeles suger.
Statyer suger.
Att stå upp suger.
Att stå på knä suger.
Kongressen suger.
Republikaner suger.
Demokrater suger.
Oberoende suger.
Elon Musk suger.
Netflix...
Netflix är okej.
Vi har ett rätt. Netflix är okej.
Men Netflix på iPad suger!
Den är inte användarvänlig.
Om man ska titta offline kan man bara ladda ner originalserier
och jag kan inte titta på flygplanet när jag flyger genom luften som en gud.
Prime Now!
Alla dessa i-landsproblem.
Folk kämpar för att komma hit och sen gnäller de bara.
Det är sjukt.
Det har varit kul att resa runt i landet. Jag har världens bästa jobb.
Jag får betalt för att resa runt i hela Amerika.
Jag försöker få folk att skratta och jag träffar människor.
Inte bara ryska botar. Det är toppen.
Det är ett privilegium att få se det här stora landet.
Utanför Amerika ser vi det här landet som en monolit.
Att Amerika och amerikaner är en enhet.
Men väl här inser man att det är ett stort land.
Varje delstat är som en egen nation.
De har sina egna maträtter, eget sätt att prata och egna värderingar.
Det är därför det är så splittrat här, som om olika länder försöker samspela.
När man bor här ser man skillnaderna
mellan olika amerikaner.
Det är uppenbara skillnader mellan östkust och västkust.
Amerikaner på östkusten är superintensiva.
På västkusten taggar folk ner.
Just det.
På östkusten krigar fortfarande Amerika mot britterna.
De har aldrig kommit över det. Så här är det varje dag i New York:
"Jag går här för i helvete!"
Det är som ärftlig PTSD.
Från Assassin's Creed.
När de flyttar västerut lugnar de ner sig.
Det reflekteras i varje delstats motto.
De boende i varje delstat reflekteras av delstatens motto.
Östkustmotton är superintensiva.
De kom på dem under brinnande krig.
Amerikanska frihetskriget finns för evigt i dna:t hos dem på östkusten.
Så är det med alla delstater på östkusten.
New Hampshires motto är "Lev i frihet eller dö".
Det är ett starkt motto.
Om man bor i New Hampshire måste man vid nåt tillfälle börja ifrågasätta det.
"Hur långt ska vi ta det här?
Jag känner mig instängd i den här kön på posten
och jag kanske ska börja leva upp till vårt motto."
Mottot i Pennsylvania eller Massachusetts är...
Det är nåt på latin.
"Frihet, men bara med svärdets hjälp eller så ryker ditt huvud."
Det är som en Game of Thrones-boktitel. Det är ett utdött språk. Jag parafraserar.
Men västerut är folk lugnare.
Om man flyttar sydväst till Tennessee...
Den delstatens motto är "Jordbruk och handel".
Jämför det med "Lev i frihet eller dö".
"Jordbruk och handel" är inte ens en uppmaning till handling.
Det heter inte "Bruka jorden och idka handel".
Det finns inget verb i det mottot.
Det finns ingen uppmaning.
Meningen är bara ett begrepp.
Alla som kommer till Tennessee säger: "Solen här är toppen!
Jordbruk och...handel - försök att lista ut det.
Men inte idag."
När man kommer till Texas
då lyder mottot...
Vet nån hur det lyder?
Jag skrattar inte om det är fel.
"Lone Star State"? Bra gissning, men fel.
-Nån annan? -"Don't tread on me."
"Don't tread on me"? Bra gissning, men det är fel.
"Minns ni Alamo?" Dålig gissning och det är fel.
Ska ni låta utlänningen lära er om ert land? Okej.
Det gillar inte er president. Det ska vara nåt energiskt.
"Dra era vapen." "Ge fan i Texas." "Jävlas inte med Texas."
"Allt är större i Texas." "Bygg muren."
"Skit i morsan."
Nej, mottot i Texas
är "Vänskap".
Texas motto är raka motsatsen...
...till allt man förknippar med den delstaten.
Det är ett stort misslyckande av pr-avdelningen
i Texas att lyckas förmedla ett så felaktigt budskap.
Alla tror att det är "Dra åt helvete", men det är "Vänskap".
Det är ett totalt misslyckande.
Så avslappnade var de när de kom till Texas - "Vänskap".
Till slut nådde man Kalifornien och där är mottot "Heureka!".
"Vi klarade det! Vi är så långt ifrån britterna som vi kan komma.
Skit i svinen.
Vi legaliserar gräs, gör filmer och gör vad fan vi vill!"
"Ödets manifest!"
Det har även varit kul att träffa olika amerikaner.
Jag har träffat många olika etniciteter, i olika städer.
Av alla amerikaner jag har träffat är afroamerikaner
de coolaste av alla.
Allt de gör är coolare. Allt de pysslar med är häftigare.
Sport, vetenskap, musik, presidentskap. Allt de gör.
De är coola. Svarta är coola.
Vi kan inte förneka coolheten som svarta har.
Till och med vit makt-rörelsen erkänner: "Ja, de är coola."
Det är obestridlig coolhet.
Svarta är så coola att de äger sitt rasistiska skällsord.
Så coola är de.
Ingen annan minoritet i Amerika äger sitt eget rasistiska skällsord.
Man hör inte kineser säga:
"Tjena, gulingar.
Var är mina gulingar?
Läget, gulingar?
Mina gulingar.
Gul är lika med kul."
Det låter hemskt.
Det är som naglar på svarta tavlan. "Mina gulingar!"
Amerika är mer politiskt splittrat än nånsin just nu.
Oavsett ämne blir det alltid politiskt, vilket leder till etnicitet.
Vi bör sluta prata om etnicitet och istället se oss alla som människor.
Vi behöver fler asiater i det här landet.
Det räcker inte som det är.
Det räcker inte. Vi utgör 5,6 procent av befolkningen.
Vi måste höja den siffran.
Det behövs fler asiater i det här landet. Jag ska berätta varför.
Vi är de enda objektiva domarna...
...i det pågående raskriget...
...mellan vita och svarta.
Ni bryr er inte om oss,
och vi bryr oss inte om nån av er.
Så ni kan lita på oss.
Vi är inte partiska och har ingen dold agenda.
Vi är ärliga eftersom vi inte bryr oss.
På sistone har det varit mycket tjafs i Amerika.
Vita har ringt och polisanmält svarta för harmlösa saker
som till exempel grillning i parken.
Eller när de går in i sitt eget hem.
Ring inte polisen nästa gång du känner dig kränkt,
ring asiaterna.
Vi kommer och avgör era konflikter,
opartiskt och utan fördomar.
Eftersom vi inte bryr oss.
Om ni hade ringt och bett oss komma till Starbucks hade vi sagt:
"De här två svarta killarna sitter bara här och dricker kaffe.
Drick upp era latte och håll käften."
Ja.
Ni kan lita på oss eftersom vi inte bryr oss.
Vår hudfärg spelar inte med i samma liga.
NFL, NBA - vår hudfärg är inte med i nån av de ligorna.
Vi skiter fullständigt i
vem som knäböjer och för vad.
Jag skiter i era analyser om draftade i football.
Vi vill bara att saker ska funka.
Asiater i Amerika vill bara att saker ska funka.
Vi är inte distraherade av show business-spektakel.
Vi vill bara att det ska funka och går rakt på sak.
Ni kan lita på oss...
...att säga sanningen. Okej?
Ni får höra den bistra sanningen.
Lyssna, vita.
"Bohemian Rhapsody" suger.
Det går inte att dansa till den låten.
Sluta för guds skull att stå i ring och skandera den på fester.
Sjung den i duschen om ni absolut måste.
Jag vill inte vara taskig.
Jag är bara ärlig.
Ta det till er om ni vill.
Vi ger åt båda hållen.
Lyssna, svarta.
En aning högljudda på bio.
Jag vill inte vara taskig.
Vi erbjuder bara lösningar.
Lösningar, till er båda.
Varken mer eller mindre.
Vi behöver en asiatisk president.
Man eller kvinna.
Om vi har en asiatisk president i Vita huset löser vi allt på en vecka.
Jag lovar att ni ser resultat efter åtta dagar.
Vi vill bara att allt ska funka.
Kan ni föreställa er kraften av att ha asiater i regeringsställning?
Herregud!
Asiaterna går igenom punkterna på listan över allt som sabbats
och löser dem utan dold agenda och genom sunt förnuft.
Man betar av listan. "Lev länge och väl."
"Det funkar, det är bra, det är helt okej.
Maktdelningsprincipen är toppen. Det funkar för det mesta.
Det är okej, det är åt helvete.
Miljöskyddsmyndigheten är skit, Medicare är skit. Gör ditt jobb för fan!"
Man får örfila upp folk.
Var nionde månad är det dödläge i kongressen.
Man hotar med att stänga ner myndigheter.
Det existerar inte om asiaterna bestämmer.
Vi stänger aldrig.
Vi stänger inte ens när det är jul. Fattar ni?
Vi jobbar på storhelger.
Vart går ni när ni är hungriga klockan tre på natten?
Ni går till Chinatown!
Där är det billigt, gott och öppet.
Låter inte det som ett land ni vill leva i?
Inget kan få oss att stänga.
Thanksgiving betyder ingenting för mig.
Fattar ni hur meningslöst Thanksgiving är för mig?
Skit i kalkonen, den är torr.
Jag fixar hellre sjukvårdssystemet, än äter kalkon.
Är det nån sån ni vill ha som ledare? Rösta för asiaterna.
Vi jobbar medan ni äter.
Och vi kommer att få rösterna.
Alla vill ha oss. Vi måste bara samla oss. Alla älskar oss.
Judarna kommer att rösta på oss
eftersom vi är de enda som lagar mat åt dem vid jul.
De gillar redan smaken.
Italienarna och grekerna röstar på oss.
Vi delar kulturen med familjebaserade mataktiviteter och vi slår våra barn.
Vi vet vad som krävs
för att fostra bra människor.
Svarta kommer att rösta på oss
eftersom vi inte är vita.
Jag påstår inte att det sker per automatik. Men om de måste välja
så väljer de den som inte är vit. Det blir avgörande.
Vi måste jobba för de svarta rösterna
men vi har en fördel.
Latinamerikaner och indier kommer att rösta på oss.
För att vi...
Vi äter mycket ris - jag vet inte.
Jag har inte alla svaren.
Men vi har nåt gemensamt.
Och vi slår våra barn.
Barnaga gör att många raser förenas
i knytnäven som slår barnen.
Tänk hur inspirerande det skulle vara med vår första asiatiska president.
Det skulle vara ett inspirerande budskap till asiatiska barn i Amerika.
Om vi hade en asiatisk president kunde man äntligen säga till asiatiska barn:
"Lyssna, kompis.
Du behöver inte bli...
...bara hjärnkirurg.
Det finns inga gränser!
Det finns inget bambutak.
Om du håller käft och jobbar hårdare... Din lilla skitunge."
Man måste förstå vad som ligger bakom.
Det är skumt att det förknippas med ens etnicitet.
Den stereotypen av att asiatiska föräldrar vill att deras barn ska bli läkare.
Det är skumt att ens etnicitet har fått den etiketten.
Är det bra eller dåligt?
Jag trodde att det var bra, men det är nåt man driver med.
Att asiatiska föräldrar vill att deras barn ska bli läkare. Men det är sant.
Mina föräldrar ville också det.
De ville att vi skulle bli läkare. Det var en besatthet.
Men det är utstuderat
eftersom när de vill att barnen ska bli läkare
är idén om att hjälpa människor längst ner på listan av anledningar.
Om det ens finns med på listan
av anledningar att läsa medicin.
Att hjälpa folk är en trist biprodukt...
...när man ska jobba inom vården.
När de inser det tror de inte att det är sant.
"Vad fan, måste du hjälpa folk?
Få det snabbt överstökat.
Men låt det inte stå i vägen för det som är viktigt.
Det handlar om pengar och prestige."
Pengar och prestige.
Om man är första generationens invandrare
och ens barn blir läkare är det snabbaste sättet att skapa ett nytt liv.
På en generation får man trovärdighet, respekt och pengar.
Det vänder snabbt.
Vi började från botten, nu är vi här. Vi är läkare!
En annan skum grej är att asiatiska föräldrar är de sista
man kan övertala att gå till doktorn.
De jävlarna vill aldrig gå till doktorn.
Ingenting kan förmå min mamma att gå till doktorn.
Mamma kan ha en pil rakt genom kroppen
som hon försöker dra ut som Rambo.
"Mamma, nu går vi till doktorn."
Mamma svarar: "Nej, de är bara ute efter folks pengar."
"Varför vill du så gärna att dina barn ska bli läkare?"
"För att jag vill att mina barn ska ta andras pengar förstås!"
"Att du inte förstår det
är anledningen till att du aldrig blev läkare."
Kineser älskar pengar.
Vi älskar det.
Kineser älskar pengar så jävla mycket.
Ni tror att rappare älskar pengar.
Vi älskar pengar...
...mest av alla.
Kineser älskar att tjäna pengar, spendera dem,
ge bort dem, få dem, kasta upp dem i luften.
Kineser älskar pengar så mycket
att vi tillber rikedomens gud.
Inom taoism finns det en gud som är rikedomens gud.
Vi ber till Caishen...
...för att få mer pengar.
Vi ber till honom varje dag. "Hallå, rikedomens gud...
...ge oss mer pengar."
Och han ger oss mer pengar.
Det är en nyckfull gud. Han bryr sig inte om inflation.
Han har ingen förståelse om grundläggande makroekonomi.
Han kastar guldtackor om du frågar vid rätt tillfälle.
"Här har du pengar. Tänd lite rökelse. Här har du mer pengar."
Till och med under det kinesiska nyåret, som är kinesernas största helgdag
hälsar vi på varandra genom att säga
gong xi fa cai eller kung hei fat choi på kantonesiska.
Det har ni säkert hört det nån gång - gong xi fa cai.
Gong xi fa cai betyder "hoppas att du blir rik".
Det är inte att önska gott nytt år.
Vår nyårshälsning på det kinesiska nyåret
är inte "gott nytt år". Det är "hoppas att du blir rik".
Hoppas att du blir rikare än alla andra jävlar.
Hoppas att du blir svinrik.
Bäst att du hoppas att jag blir rik.
Hoppas att vi blir rika tillsammans.
Asiatiska historier funkar inte alltid i Amerika.
När jag pratar om rikedomens gud tror alla att jag tillhör scientologerna.
Han finns. Tänd lite rökelse så får du pengar.
Jag flyttade till Amerika i september 2015
och trodde att jag skulle hinna med den sista tiden av Obamas Amerika.
Jag trodde att jag skulle få uppleva slutet av Obamas presidentskap
och den nya guldåldern i Amerika,
men istället kom jag hit lagom till Donald Trumps Amerika.
Det är som att köpa biljetter till Beyoncé, men mötas av Donald Trump.
Man förväntar sig "All the Single Ladies"
men möts istället av samma hand som tar folk i skrevet.
Singel eller inte kvittar, han tar dem i...
Jag flyttade till New York City.
En dröm gick i uppfyllelse. Att flytta till New York som ståuppare...
New York är ett mecka för ståuppare. Men kan göra tio shower på en kväll.
Mina komikerhjältar är från New York.
Det är en kreativ energi där.
Jag har bott i flera olika länder, bland annat i Johor Baharu, Malaysia.
Jag har bott i Singapore och i Melbourne, Australien.
New York City är den enda staden som jag har bott i där folk slåss med t-banan
och vinner.
I andra städer på planeten innebär stängande dörrar...
...att det tåget har gått.
Man ska hålla käft och tålmodigt vänta på nästa tåg.
Inte i New York.
Om man kan få in ett papper mellan dörrarna i New York,
det kan röra sig om en millimeter, då kan man ha en chans.
Nu tar folk det för givet. De strosar fram till dörrar som stängs
och ger dem en uppercut...
...i den svarta gummilisten, som om det är deras personliga öppningsknapp.
Alla tågresenärer blir lidande.
"Tåget åker inte förrän jag är ombord. Här är min biljett."
Första veckan jag var i New York,
åkte jag på en tunnelbana som var knökfull ända fram till dörrarna.
Jag stod på det fullpackade tåget när dörrarna började stängas framför mig.
När de håller på att stängas
går en kille fram till dörrarna och kör in sina fingrar i springan.
Han riskerade både liv och lem.
Hans behov att komma med på tåget var starkare än hans behov att gripa.
Han gjorde en lönsamhetsanalys.
"Det här är överreklamerat.
Vem behöver den här rörelsen?
Vem behöver det för att uttrycka sig?
Om jag hinner med tåget blir mitt liv perfekt."
Han skapar en lucka och börjar kämpa.
Han kämpar på i åtta sekunder.
Det uppstår ett dödläge.
Domaren måste fatta ett beslut.
Han kan inte röra sig, tåget kan inte röra sig, ingen kan röra sig.
Efter åtta sekunder början han bli trött och höjer ribban.
Han använder huvudet för att få upp dörrarna.
Som en dörrstopp.
När han omjusterar sitt grepp
börjar han gnugga händerna med krita för rond två.
Jag ser bara överdel av hans feta hårbotten.
Jag tänker: "Kan du inte släppa?
Jag är ny i stan och vet inte om jag ska hjälpa dig
eller om vi båda blir gripna.
Jag vet inte vad som är rätt i den här situationen?
Jag vet bara att det kommer ett tåg om tre minuter.
Det här är Manhattans ACE-linje.
Om du släpper kommer vi alla fram fortare."
Men han tänkte: "Det här ska jag med!
Det här är det sista tåget nånsin!"
Han kämpade mot tåget
i ytterligare fyra sekunder.
Och han vann!
Tågdörrarna öppnades.
"Okej, du är grym på mattan.
Du fick honom på fall. Är det nån annan som vill tränga sig in?
Vi har ingen tidtabell att passa."
Det är problemet med Amerika.
Folk tar sig för många friheter.
Det är för mycket frihet här.
Ni snodde åt er grundlagen och sprang iväg.
Det skulle aldrig funka i Malaysia.
Om man sticker in handen i dörren i Malaysia
då släpas man med i en kilometer.
Okej?
Systemet tvingar ner en på knä.
När tåget har kört på en börjar det jaga ens familj.
Man börjar förblöda på spåret.
När dörrarna öppnas kliver vi över liket.
"Så går det, din dumma jävel."
Men inte i Amerika.
I Amerika kan en man
få stopp på hela tåglinjen.
Eftersom alla kan göra skillnad.
Ja...
Det är kanon att bo i Amerika.
New York City är en toppenstad, men om man ser på den objektivt
är den barbarisk.
Om man jämför den med andra städer, nån stad i Japan till exempel...
Har nån här varit i Japan?
Japan är fantastiskt. Det är framtiden. Alla är artiga och vänliga.
Det är ett samhälle byggt på hövlighet och pliktkänsla.
I Japan kommer högteknologin till praktisk användning.
I Japan har de toaletter som tvättar ens rövhål.
Visste ni det? Jag har med mig nyheter från Orienten!
I Japan har de toaletter som tvättar rent ens rövhål.
Det har de haft i årtionden.
Det här är inte "Det bästa år 2015" på BuzzFeed.
De började användas på 70-talet. Alla har en sån.
Det är standard.
På restauranger, i privathem, på hotell - och de funkar.
Jag var också skeptisk.
Första gången jag såg en sa jag: "Det finns inte en chans att den funkar."
Åh, så fel jag hade.
En stråle varmvatten
träffar mitt i prick varje gång.
Hur lyckas den med det?
Den har aldrig en dålig dag.
Det är som Steph Curry från straffkastlinjen. Det sker automatiskt.
Mitt i prick varje gång. Hur?
Har alla toaletter i Japan en kamera som en kille justerar?
Det är samma kille som bär upp bagaget till hotellrummet.
Och...
I västvärlden vet man inte
att kineser och japaner har varit osams sen andra världskriget
eftersom Japan utsatte kineser för krigsförbrytelser.
Våldtäkt, tortyr, mänskliga experiment - i hela Sydostasien.
Thailand, Malaysia, Singapore, Vietnam, Indonesien.
Västvärlden känner inte till det
eftersom det inte finns en Schindler's List för kineser.
Ingen har gjort en svartvit film om det så folk vet inte om det.
Jag förstår om ni inte känner till det. Varför skulle ni göra det?
Det är inte er historia. Det hände på andra sidan jordklotet.
Jag berättar bara att det hände.
Om man växer upp i Singapore, som jag, får man aldrig glömma det.
I Singapore ser de till att man aldrig glömmer.
Varje år görs en ny dokumentärserie om krigsförbrytelserna som hände
under den japanska ockupationen av Sydostasien. "Glöm aldrig."
Om man har vuxit upp i Singapore och Malaysia och ständigt har hört det
och man besöker Japan för första gången med de tankarna kvar i huvudet...
Man är i Japan och alla är superartiga och vänliga
och de visar Sailor Moon...
Och det finns toaletter som tvättar röven.
Då är det svårt att inte undra
hur de kunde gå från våldtäkt, tortyr och människoexperiment
till Pokémon...
...på bara en generation.
Jag menar...
...om vi ger IS några årtionden...
...kanske de botar cancer. Man vet aldrig.
Man vet aldrig vad som väntar.
De kanske har en tuff period i sin historia.
Det var blandade reaktioner. Det är förståeligt.
Det är en ståuppshow, inget TED-föredrag. Tagga ner.
Alla knep ihop sina rövhål så tajt att inte ens en japansk toa kommer åt.
Jag har bott i Australien, som sagt. Där började min karriär som komiker.
Australien har behandlat mig väl.
Min fru är australier och jag älskar henne.
Jag älskar henne så mycket att jag gifte mig med henne tre gånger.
Jag gifte mig med samma kvinna vid tre olika tillfällen.
Varför? När man har asiatiska föräldrar måste man gifta sig
i vartenda jävla land man har släktingar.
Asiatiska föräldrar gillar att skryta. Det vet jag att alla föräldrar gör.
Jag försöker inte förhäva mig.
Men asiater gillar också att skryta och det gör de med bröllop.
Asiatiska bröllop för babyboom-generationen
var det ursprungliga Instagram.
Det är så de håller kontakten.
Det är så de får likes och dopaminkickar.
Det är så de lämnar kommentarer. "Varför är du så smal/fet?
Varför har du inga barn? Vad är det med dina ballar?"
De säger saker som man inte ens läser i en recension på nätet.
Vi fick gifta oss tre gånger.
Det första bröllopet hölls i Melbourne eftersom min fru kommer därifrån.
Sen gifte vi oss i Kuala Lumpur, Malaysia,
trots att jag inte kommer därifrån, men vem bryr sig om vad brudgummen vill.
De letade upp närmaste landmärke i Malaysia som alla kunde uttala
och hade flest direktflyg.
Och vi gifte oss i New York för att få green card.
Tre romantiska bröllop av rätt anledningar.
Kedjemigration.
Jag ska säga en sak.
Jag ska tala från hjärtat.
Om det är nåt ni tar med er härifrån ikväll, lyssna då på det här.
Nu talar jag av egna erfarenheter.
Det finns inget roligare i livet
än att organisera tre bröllop samtidigt.
Det är så kul och enkelt.
Jag kan verkligen rekommendera det.
Det är så kul att efter du har organiserat dem
borde du ta livet av dig på en gång!
Man kommer aldrig nånsin att ha roligare
än när man har organiserat tre bröllop samtidigt.
Enda sättet man kan ha roligare
är att organisera bröllopen så långt borta från ens fysiska plats som möjligt.
Ni märker att glädjen kontra distansskillnad ökar exponentiellt
ju längre bort bröllopen är från ens fysiska kropp.
Så kul och billigt.
Till det första bröllopet i Melbourne när jag skickade ut inbjudningskorten
snålade jag inte.
Det var guldtext, spets och hologram.
Varje kort kostade 20 dollar. Det vore billigare att skriva inbjudan på sedlar.
"Om vi skriver inbjudan på sedlar och ger dem kontanter på festen
så sparar vi pengar."
När jag är på väg att skicka ut inbjudningskorten sa min fru
att vi måste skriva vår mejladress
så att hennes vänner kunde meddela om de ville ha specialkost.
Vita har specialkost.
Herrejävlar.
Det finns ingen specialkost.
På kinesiska bröllop i Malaysia finns det ingen specialkost.
På kinesiska bröllop dyker alla upp, vi äter,
vissa dör och sen går vi hem.
Det gör rasen starkare!
Vi ger inte specialkost till veka gener.
Under tusentals år har folk dött på kinesiska bröllop och ingen har klagat.
Ingen har skrivit en dålig recension för att nån har dött på ett kinesisk bröllop.
"Vilken tragedi."
Alla vet att det finns en risk för det.
Livet är riskfyllt.
Jag trodde att vi skulle få vanliga specialkost-önskemål.
Gluten, vegan, skaldjursallergi, nötallergi.
Det känns rimligt.
Herregud, vilka svar vi fick.
Excelark...
...av genetiska misslyckanden.
Den ena mer patetisk än den andra.
"Ursäkta, Ronny! Jag tål inte fikon."
"Ursäkta, Ronny. Jag tål inte röd paprika.
Grön paprika går bra, men jag blir röd runt munnen av röd paprika."
"Ursäkta, Ronny. Jag tål inte stekt vitlök. Innehåller den här det?
Jag måste ta bort den steka vitlöken från min pak choi."
"Ursäkta, Ronny. Jag tål inte salladsblad.
San choy bau ligger i ett salladsblad. Det kan jag inte äta."
Från samma person...
Specialkost ska tas på allvar.
Det är av medicinska skäl. Om man äter det kan man dö.
Det betyder inte att man ska berätta vilken konsistens man ogillar.
De där jävlarna försökte påverka menyn.
Jag hade jättekul på mitt bröllop.
Jag älskar min fru.
Min fru säger att jag har tonfallsproblem.
Allt jag säger låter sarkastiskt eller ilsket.
Uppenbarligen.
Men lyssna på orden, inte tonen, tack.
"Det var ett kul bröllop. Jag skulle göra om det. Det var toppen."
"Tre var inte tillräckligt."
"Dina vänner är underbara."
Jag älskar min fru, men äktenskapet har gjort mig till en sämre människa.
Förut brydde jag mig eftersom jag försökte få ligga.
Nu bryr jag mig inte längre.
Jag bryr mig bara om min frus åsikter och hennes välmående.
Jag skiter i allt annat och idioter på internet.
När hennes vänner hälsar på mig ber jag dem dra åt helvete och går iväg.
När min frus vänner försöker prata med mig
klarar jag inte vad som krävs av mig för att interagera.
När de frågar hur läget är ber jag dem hålla käften och går.
När min frus vänner får höra att jag håller på med ståuppkomik
följer den värsta konversationen
i mänsklighetens historia.
Det händer om och om igen.
Samma sak varje gång. "Ronny, är du ståuppare?
När är din nästa show?"
"Jag kör fem, sex shower per kväll varje kväll i New York City.
Så min nästa show är ikväll eller imorgon beroende på när vi har det här samtalet."
"Häftigt. När har du nästa stora show?"
"Jag skiljer inte på stora och små shower. Jag försöker ge järnet varje gång.
Så min nästa stora show är min nästa show, vilket är idag eller imorgon
som jag nämnde i vårt tidigare plågsamma samtal."
"Häftigt. Kan du säga till nästa gång du har en show?"
"Som jag precis sa...
Jag kör fem, sex shower per kväll varje kväll i New York City.
Det finns inte en chans att jag kan säga till...
...nästa gång jag har en show då det passar dig att komma
så svaret är nej. Nej, jag kan inte
säga till."
"Ska du köra nästa lördag?
Jag är ledig då och ska vara i stan
så jag kan komma förbi och kolla in dig..."
"Jag tänker inte rulla ut röda mattan för dig varje gång jag går till jobbet!
Kom om du vill! Det står på Twitter och på min hemsida. Lös det!
Det gäller alla andra också!"
Så...
Jag försöker förhindra att det händer. Det är den värsta tänkbara verklighet.
Jag har blivit samtalets "precog".
Jag kan läsa av samtalsbrott innan det sker.
Från mitt mjölkbad ser jag bollen komma
och jag hoppar fram som Tom Cruise och förhindrar förloppet
innan det blir verklighet.
Jag kväver det i sin linda så när min frus vänner säger:
"Är du ståuppare? När är din nästa show?"
Då säger jag bara...
"Nej, det är okej."
Då säger min fru: "Det är inget svar på frågan...
...när mina vänner frågar när du ska uppträda nästa gång."
"Ursäkta mig ett ögonblick."
"Vad fan ska jag säga då?
De här samtalen leder aldrig nånstans. Vad ska jag svara?"
"Det är enklare om du inte berättar att du är ståuppare."
"Nästa gång dina kompisar frågar mig
säger jag att jag inte gör ett skit. Jag är en kass make.
Jag sitter på mitt feta arsle och ger recensioner."
Tonfallsproblemet har vi jobbat på...
...de senaste fem, sex åren.
Det är en pågående kamp.
Det är en pågående kamp mellan min fru och mitt tonfall.
Jag själv är naturligtvis en neutral tredje part.
Båda sidor har fördelar så det är svårt.
Jag gifte mig kl. 09.00 en söndag i Melbourne, Australien.
Det var min...
Vi hade teceremonin i Melbourne.
Det är den mest traditionella delen på kinesiska bröllop.
Familjen samlas och alla får te.
Det tar aldrig slut, men det är så det börjar.
Efter det äter vi middag och annat skit, men det börjar kl. 09.00.
Jag skulle flyga från New York
kl. 22.00 på fredagen.
Med tanke på tidsskillnad och flygtid
skulle jag hinna till mitt eget bröllop i Melbourne.
Det var tajt. Inte för att jag ville ha det så
men jag var tvungen att tjäna ihop till tre jävla bröllop.
Jag kan inte ta ledigt när jag vill.
Jag jobbade till sista stund innan jag flög till mitt bröllop.
Skiten är inte gratis.
Min fru avskyr när jag säger så. Därför säger jag det varje show.
Jag jobbade till sista stund innan jag flög till mitt bröllop.
Kl. 15.00 på fredagen
ringde min fru till kontoret på The Daily Show
och frågade varför jag inte var på väg till flygplatsen.
Min fru var i Australien och hon ringde mig klockan 15.00
till kontoret på Daily Show
och frågade varför jag inte var på väg till flygplatsen.
"Varför ska jag åka till flygplatsen kl. 15.00
när planet går kl. 22.00?"
Min fru började gråta.
"För att planet inte går kl. 22.00.
Det går kl. 18.00, din jävla idiot."
Jag gjorde tydligen ett litet misstag.
Jag trodde att planet gick kl. 22.00 från JFK i New York City.
Men det gick kl. 18.00 från JFK.
Kl. 15.00 var jag fortfarande på kontoret i Midtown på Manhattan.
För att hinna med planet måste jag åka hem och packa...
...och kämpa mig genom rusningstrafiken
för att ta mig till JFK på tre timmar och hinna till mitt eget bröllop.
En gigantisk uppgift, men jag tror på mig själv.
Min fru började gråta och sa: "Hur kunde du göra så här?"
Jag slängde telefonen i väggen.
"Jag har inte tid med dålig energi!
Okej?
Så är det. Nu ägnar vi oss åt problemlösning.
Det finns gott om tid
att peka ut vem som bär ansvaret för det här jävla fiaskot.
Just nu kan vi väl fokusera på positiv energi och problemlösning?"
Jag slängde telefonen i väggen och sprang hem.
Jag tog mig hem på en kvart och packade på fem minuter.
Jag vet att jag packade på fem minuter eftersom jag sa:
"Alexa, sätt din timer på fem minuter."
Alexa sa: "Ska jag även köpa en klocka och ett tidtagarur?"
"Alexa, köp vad fan du vill. Jag har inte tid med det här."
"Jag beställer det nu."
Genast dök det upp en kille, men jag slängde ut honom.
Jag packade min smoking, en t-shirt och en strumpa
eftersom efterfesten skulle bli galen.
Jag stängde väskan och sprang ner.
Jag kom ner till gatan i New York.
Viktigt beslut att fatta: Tar jag taxi eller tunnelbanan?
Enligt Google Maps skulle en taxi ta 1,5 timme
och tunnelbanan skulle ta 59 minuter.
"Jag tar tunnelbanan.
Jag klarar inte att bli fast i trafiken och missa flyget.
Jag tar t-banan. Om jag missar min flight får jag hitta en ny fru."
Så...
Jag sprang nedför trapporna till t-banan med mitt bagage.
Jag springer nerför trapporna.
När jag kommer ner till plattformen står det ett tåg inne.
Dörrarna börjar stänga framför mig.
Jag visste vad jag måste göra!
Jag försöker få in mitt huvud genom dörrarna.
Jag hinner inte dit. Jag når inte ens dörrarna.
Jag når inte. De är för långt borta.
Jag försöker göra ett byte med tågguden.
"Ta min hand, tågguden. Det är värt det."
Man jag når inte.
Dörrarna börjar stängas och det står en svart kille vid dörren.
Han ser när jag gör så här.
Vi får ögonkontakt.
Då sätter han sin fot mellan dörrarna.
Dörrarna slår emot honom,
men han bryr sig inte eftersom han är svart.
Han tittar på mig.
"Gå in för fan."
Han håller upp dörrarna åt mig.
Jag hoppar in i vagnen med mitt bagage.
Jag är överlycklig och tackar honom.
"Du fattar inte vad du precis gjorde.
Du räddade mitt bröllop och äktenskap och definitivt mitt liv."
Han är svart och supercool.
Han säger bara: "Det är lugnt."
Jag försöker övertyga honom om vad som precis har hänt.
Jag visar honom sms:et.
Han börjar tycka att jag är konstig
och byter vagn.
Jag inser att jag är den skumma killen på tunnelbanan.
Jag svettas, håller i mitt bagage, är byxlös och tackar.
"Tack så mycket! Har nån några mynt att ge bort?
Några mynt, tack?"
Istället för att tacka honom på plats
vilket bara blir konstigt
tar jag kort på honom när han inte tittar.
Den dag jag har många Instagram-följare
kan jag lägga upp det och fråga om nån känner honom
eftersom han räddade mitt bröllop.
Jag kan även titta på det när jag är ledsen.
Det gick smärtfritt till flygplatsen.
Det tog 59 minuter plus AirTrain-färden.
Jag skulle flyga utrikes men den första biten var inrikes.
New York till L.A. och vidare till Melbourne.
När man flyger inrikes räcker det om man checkar in en timme före.
Jag kom dit 16.55 och flyget gick 18.00.
Jag behövde vara där före 17.00.
Jag kom dit 16.55, checkade in och frågade om jag hann.
"Ja, du hann." "Herregud, tack så mycket!"
Jag fattade inte att jag hann. Jag drack champagne i loungen 17.15.
"Jag är ett geni."
Min fru ringde och grät: "Hur kunde du göra så här?"
Jag sa att jag hade checkat in och att jag kom i tid.
"Det ändrar inte det faktum att du glömde bort tiden och riskerade allt."
Jag slängde telefonen i väggen.
"Jag har inte tid med en känslostorm.
Vi har gått igenom en tuff utmaning i vår relation.
Vi har gott om tid att peka ut vem som bär ansvaret för det här jävla fiaskot.
Kan vi inte fokusera på nuet
och njuta av vår framgång? Tack så mycket."
Jag slängde telefonen i väggen.
Klockan 17.15 dricker jag champagne.
Klockan 17.30 blir flyget fyra timmar försenat.
När jag väl kommer till L.A. har jag missat flyget till Melbourne
och jag missade teceremonin.
Jag missade den mest traditionella delen på ett kinesiskt bröllop.
Mina svärföräldrar var arga, min familj var arg, min fru var definitivt arg.
Vårt äktenskap fick en skakig början.
Jag håller fortfarande på att gottgöra mina svärföräldrar och föräldrar.
Men det är inte poängen. Poängen är...
...att den där svarta killen som stod i tunnelbanan
satte foten mellan dörrarna
och höll upp dörrarna
som en äkta amerikan som utnyttjar sin rättighet
att sabba hela tåglinjen för en person, men han gjorde det för nån annan!
Det är kärnan i Vackra Landet.
Vi använder vår frihet för att hjälpa andra
som inte har så mycket frihet.
Alla de som inte har det som vi har här. Ni har varit toppen.
Vi ses. Tack.
Tack!
TILL MINNE AV PAPPA
Undertexter: Anna Eriksson