Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ha! Ha! Ha!
Ach! Už musím jít, Janku.
Radši bych vybíral hezká jablka než princezny.
- Já bych vybíral hned. - O tom nepochybuji.
Králi Miroslave! Chápu, že máte opět velice napilno,
ale delegace z Půlnočního království již čeká!
Miroslave, já vím, že jste raději v zahradách, avšak jako král
máte jisté povinnosti, kterým se vyhnout nelze!
Ach. Tak kde je?
- Ehm... - Že se ptám.
Veličenstvo!
Ach.
Och! Jé!
Miroslave?
Ne, to není vtipné. Ani zábavné! Je to nezodpovědné!
Nechci se stále opakovat. V životě mladého muže nastane chvíle...
Chvíle, kdy se musí přestat chovat jako dítě.
Kdy musí začít brát svůj život vážně, Veličenstvo!
Já už opravdu nevím, co s ním. Nějaké nápady?
Pšt!
Miroslave, delegace stále čeká! To bude ostuda.
- Janku! - Hm?
- Tak kde je? - Kdo? Král?
Trůní na trůně, kde jinde?
- Hop! - Och!
- Á, tady tě mám, Jakube. - Hm.
Vaše Veličenstvo.
Nuže, můžeme začít.
Představuji vám vyslance Půlnočního království.
Dobrý králi Miroslave,
přijměte prosím zdvořilé pozdravy mocného vladaře Půlnočního království.
Jeho Veličenstvo náš král vám posílá portrét
svojí nejkrásnější a nejasnější princezny Krasomily
a táže se, zda se chcete ucházet o její spanilou ruku.
Zašleme odpověď.
Princezno!
Prosím, probuďte se!
Vstávejte, prosím!
Princezno, delegace ze Slunečního království!
- Vstávejte, všichni už na vás čekají! - Cože? Už jsou tady?
- Z cesty! - Omlouvám se, princezno.
Pospěš si!
Vždyť spěchám!
- Chci ty s krajkami. - S krajkami?
- Ne! Ty se nehodí! - Přinesu jiné.
Ty jsou moc dětské. Přines ty hedvábné!
- Hedvábné. - Ne! Já chci ty modré!
- Jistěže. Modré! - Střevíčky! Ano! Střevíčky!
- Ano! Střevíčky! Už je nesu! - Ale tyhle ne!
Omlouvám se! Já husa hloupá!
- Korunku! - Och!
- Kde mám korunku? - Nevím, kde je. Vždycky je tady.
- Najdi ji! Nemám času nazbyt! - To je záhada, nikde ji nemohu najít.
- Princezna musí mít korunku! - Vždyť tady byla!
To jsem...
Tak bude to?
Ach, tady je!
- Mám ji! - Konečně! Pojď ke mně! Hodná holka.
Ještě že tě mám, Bijou. Je to neschopná služka, nic nenajde.
Ne jako ty.
Dovolíš? Vyměnila bych to.
- Hotovo, princezno. - Dveře!
Ach.
Jasný králi, spanilá princezno,
přijměte portrét našeho krále Miroslava.
Táže se tímto, jestli se může ucházet o vaši urozenou ruku.
- A to je král, nebo jeho zahradník? - Co? Jak prosím? Ehm...
Král Miroslav ze Slunečního království. Myslím, že není hoden ucházet se.
Ten mi není hoden ani střevíček zavázat.
To kvůli němu jsem musela tak brzy vstávat?
Krasomilko, prosím, ale neukvapuješ se příliš?
Maxime?
Ale kdepak, králi. Princezna má přímo skvělý úsudek.
Hm, tomu portrétu ještě něco schází.
Momentík.
- Ale to nelze. - Tak. Lepší, že?
- Bravo, princezno. - Jen doufejme, že nám nevyhlásí válku.
Kdo? Ten zahradník? Ledaže by nabrousil rýč!
Tak, ale teď vážně.
Vyslanec z Blyštivého království, Výsosti.
Aha! Nuže, Veličenstvo, nejjasnější princezno Krasomilo,
náš král si vám dovoluje poslat portrét svého syna prince Zlatoslava.
Co myslíš, Bijou, líbí se nám?
Hm, vlastně proč ne.
A zde vám posílá skromný dar.
Och, promiňte, Výsosti, ale miluje poklady. Stříbro, zlato, třpytivé věci.
Nevím, kde to okoukal. Slídile, zpátky!
- Pozveme toho prince k nám? - Ale ovšem!
Byl by to pohádkový pár. Princezno, vaše nejjasnější spanilost
souzní s ušlechtilostí Jeho Výsosti prince Zlatoslava.
- Ach. - Harmonie krásy a šarmu.
- Dalo by se říci, že... - Že jste pro sebe stvoření.
Bylo by to dokonalé spojení. Je radost na vás pohledět.
Pokud mi ten princ tak sluší, jak říkáte, klidně ho pozvěte.
- Milosti. - Jasnosti.
Výsosti.
Ach.
Nejsem hoden zavázat jí střevíček?
Hm, to se uvidí.
- Hodně štěstí, pane. - Díky, Jakube. Hyjé!
Sbohem!
- Klid, neboj se. - Jedeš za tou princeznou, že jo?
- Za láskou. Nevíš, co to je. - Vždyť tě nechce.
- To se ještě uvidí. - Ach.
- Hyjé! Hyjé! - Hop!
Ach.
Láska. Blázní?
Hou! Hou!
Chachá!
♪ Narodil se mladej švec, starej pro něj dělal klec. ♪
♪ Ten švec, lidi, to jsem já, pořád volám do světa: ♪
♪ Pusťte mě z té klece ven, budu zpívat celej den. ♪
Buď zdráv, dobrý muži. Co to provádíš?
Jé!
Že to na mě neřekneš? Už jsem si musel odskočit zazpívat.
Podle toho, jak se tváříš, jsi nikdy nebyl v Půlnočním království.
- Ne. Ale zrovna tam mířím. - To máš tak. Já jsem švec.
A rád si při práci zazpívám. Ale v našem království je zpěv zakázán.
Naštěstí žiju poblíž hranice, takže když to na mě přijde,
tak skočím sem a už si notuju!
- Váš král zakázal zpěv? - Ne, náš král ne.
Jeho moudří rádcové. Ale to máš jedno.
Pověz mi o Slunečním království. Mají se tam ševci dobře?
- Dal bys mi vodu pro koně? - Jistě! Hned pro ni zaběhnu.
Och!
- Ne! - To jsem nechtěl.
To se děje pořád. Běž dovnitř, já to postavím.
Ó!
Och, velmi útulné. Ševcovskou dílnu jsem ještě neviděl.
- Vodička. - Díky.
- Teda! - Moje práce.
- To jsou střevíčky pro princeznu? - Ne.
- Ta nevytáhne paty z hradu. - Zřejmě má ten hrad hodně ráda.
To bych asi neřekl. Co vím, tak má ráda jenom sebe.
Počkej.
- To je obrázek naší královské rodiny? - No jo.
Připomíná mi, že zpívat a být šťastný je úplně normální.
Och!
Peníze! Zaplať, ševče!
Dlužíš daně!
- Víš, co je za den? - Už zase?
Od minulého týdne jsem neprodal ani tkaničku.
Nemáš prachy?
V tom případě půjdeš s námi!
Stráž! Máme prácičku!
Ne! Prosím!
- Doplatím to příští týden! - Tak a dost!
Na. Stačí to?
Ach, zlaťánek.
Nebudeš zdejší, že ne?
Ten kůň tam venku, ten je tvůj?
Zkus hádat.
Takže teď zaplatíš za koňské parkování.
A zcela určitě ses napil i místní vody, viď?
I za to je poplatek. Cha!
Plus je tady zpoplatněné sbírání koňských koblih z cest.
A máme i další daň. Za volný pohyb, za stání na místě,
stání na jedné noze, daň za výdech a nádech a daň za vrtění!
- Už dost! Kolik ti dlužím? - Hm, podle všeho...
Á! Celičký měšec zlaťáků!
Odjezd!
Vítej v Půlnočním království. Ale jak ti to splatím?
Zlaťák je pro mě celé jmění.
Věděl bych, jak mi ho, ševče, splatíš. Rád bych si půjčil tvoje šaty.
Ale já mám jen tyhle.
Hm.
Chachá! Padnou.
Hohó! Ale že mi sedí. Jsem jak pán!
Díky, příteli. Vrať se k Jakubovi, ano?
Běž. Běž!
- Huhů! Nazdar. Jdi! - Díky za všechno. A ty šaty si užij!
Dobré pořízení!
Já se mám! Chachá!
No a co?
Haló!
- Co chceš? - Pozdravit princeznu.
Táhni! Trhany sem nepouštíme!
Hm.
Přines! To je moje šikulka. No ty!
- Hm? - Moje zlatíčko.
Dej mi ten míček, Bijou!
Bijou, sedni, připrav se. Přines!
Kam letíš, Bijou? Přines mi ho!
Ne! Sem!
Tak kde jsi?
Jo! Hodná holka!
Och, Bijou, ty jsi opravdu šikulka. Ještě jednou.
Tentokrát to bude dál.
Hop! Jo! Přines!
Och.
Máš ten míček hodně ráda, co?
No jo. Počkej, já ti ho dám.
Vydrž.
Ještě chvíli.
Och! Ty tam!
Co to tam děláš? Chceš přelézt tu bránu?
Ne. Jenom lezu pro míček.
Ať už tě tu nevidím, nebo zavolám stráž. Bijou, jdeme!
- Ach. - Nebyla vždycky taková.
Jako tohle království.
Pojď. Myslím, že ti hrnek čaje přijde vhod.
Tak tady máš. Čaj ti spraví náladu.
Nic není tak, jak se zdá na první pohled.
Ani ty nejsi z chudého rodu, i když chceš, aby to tak vypadalo.
Měla princezna vždycky nos tak nahoru?
To ne.
Jak říkám, zdání mnohdy klame.
Tak třeba já jsem bývala princezninou chůvou.
Byla překrásná. Jako andílek.
Nikdy neplakala.
Byla poměrně pohybově nadaná.
Královna s Krasomilou si byly vždy blízké.
A úplně nejšťastnější bývala, když zpívala s rodiči u fontány.
Všecičko bylo tak, jak má být.
Ale potom náhle královna ochořela.
To bylo pro Krasomilu těžké období.
Nechtěla nikoho vidět.
A tehdy přišli oni.
Královi noví rádci. V čele s tím bídákem Maximem.
Teď vládnou oni.
A chtějí provdat princeznu tomu, kdo zaplatí nejvíc.
Ale kdybych jí mohla zazpívat její oblíbenou píseň,
tak by se určitě rozpomenula.
- Já jí tu písničku připomenu. - Hm, ty by sis na to troufnul?
♪Rozvíjej se, poupátko, ♪
♪ nejkrásnější z květů. ♪
Co? Ty? Už zase?
Tenhle trhan se potuloval u brány. A pak začal i zpívat!
Veličenstvo.
Och!
Zpěv je u nás zakázán, hochu.
Co já jen s tebou udělám? Maxime? Hm?
Do žaláře s ním!
Co? Ou. Tak moment!
Co se stalo?
Aha, tak už tě chytili.
Já to věděla, když jsi lezl do zahrady.
Ani lhát pořádně neumíš.
- Jasnosti. - Výsosti.
- Otče. - Krasomilko.
Souhlasím s Maximem. Do žaláře s ním!
Co? Ne!
- Počkejte! Já... - Tak jo, jdeme. Šup.
Já...
Já jsem zahradník, Veličenstvo.
A zdá se, že vaše zahrada potřebuje zahradníka.
- Je to tak. Zahradník by se nám hodil. - Proto tu jsem.
K čemu zahradník? To jsou jen zbytečné výdaje.
Proto jsme toho posledního vyhodili. Rostliny rostou samy.
Já myslel, že odešel sám, že jste mu nechtěli platit.
Nevděčník! Pomluvy!
Království je na mizině, lidi málo odevzdávají. [šeptem] Řekni něco!
No jo, jasně. Vybíráme daně pořád a pořád,
děláme, co můžeme, ale vaši poddaní prostě nechtějí platit.
Ach tak.
Všiml jsem si, že Hedera helix vulgaris se vám tu nepříjemně množí.
Zatímco Lilium martagon se zdá, že vadne.
- Vadne? - Vadne, chřadne, odumírá, až uhyne.
- Věřte mi, není to hezké. - Hm.
Nejeden bohatý nápadník si může myslet,
že tak jako vaše zahrada i vaše království pustne.
Vskutku? Rádcové, co na to říkáte?
No tak ano.
Ty dáš hradní zahradu do pořádku. To bude tvůj trest. Rozumíš?
Moudré rozhodnutí.
Nezklamu vás.
Hm!
A zde bude váš palác, Veličenstvo.
Au! Ach!
Ach!
Zahradníku.
Měl by sis tu trošku poklidit. Au!
Hm.
♪ Ten tvůj pohled je mi záhadou. ♪
♪ Sotva prozradí mi víc. ♪
♪ Proč duše tvá je zpustlou zahradou, ♪
♪ kdo může mi to říct? ♪
♪ Proč před sebou svíráš z pýchy štít ♪
♪ a za ním skrýváš cit? ♪
♪ Z tvých očí číst já uměl bych líp, ♪
♪ kdybych znal, jak jej rozeznít. ♪
♪ Den co den, když slunce probouzí ♪
♪ krajinu svou a dá jí jas, ♪
♪ ta otevře náruč, neboť dobře ví, ♪
♪ že krásnější je snáz, ♪
♪ když každý strom, každý keř i květ... ♪
Au!
♪ ...tak lásku z něj dostává. ♪
♪ On z kořenů pak může vyprávět, ♪
♪ co skrývá pýcha tvá. ♪
♪ Hudba ví, v čem je to tajemství, ♪
♪ proč nad svým srdcem držíš stráž. ♪
♪ Svými tóny snadno rozezní ♪
♪ tu píseň, co dávno znáš. ♪
Přines, Bijou!
Ou! Ach!
Ach. O fous, holka.
Och!
Jsi v pořádku, Bijou? Pojď.
♪ Těžko můžeš brát, když nic nedáš zpět. ♪
♪ Pouze s péčí dá se kvést. ♪
♪ Potom sklízíš sad sladký jak sám med ♪
♪ a láska tě může vznést. ♪
♪ Když najdeš píseň svou v duši schovanou, ♪
♪ probouzí ji cit. ♪
♪ A s ní svět krásnější tě čeká za branou, ♪
♪ jen stačí za ním jít. ♪
Jé! No tohle!
No tedy! Ach!
To je...
To je něco!
Je překrásná!
Tady jsem to měla jako malá úplně nejraději, Bijou.
- Jsem rád, že se ti líbí, Krasomilo. - Och!
Co? Jak se opovažuješ říkat mi křestním jménem, zahradníku?
- Zavaž mi střevíček! - Ehm...
- Ty jsi mi nerozuměl? - Hm.
Och! Kdo si myslíš, že jsi? Já jsem princezna!
Každý princ by považoval za čest, kdyby mi směl zavázat střevíček.
- To mám štěstí. Já jsem zahradník. - Ach!
Zavaž mi střevíček! Ach!
No? Nejsem snad krásná princezna?
A tak krásnou princeznu musí poslouchat každý.
Dokonce i král Miroslav. Ach!
Och! Co si to dovoluješ?
Ano! Jsem krásná! Stůj! Tak stůj!
A jsem krásná! Ou! Jé!
No jistě, každý princ široko daleko by takovou krásu chtěl vidět.
- No, tak mi pomoz! - Ovšem.
- Tak. - Och!
Bijou!
Hm!
Máme úžasné zprávy, Výsosti.
Vaše přání bylo vyslyšeno a princ z Blyštivého království
přijede navštívit Vaši nejjasnější Milost.
Skvěle. Konečně někdo ocení moji krásu.
- Výsosti. - Jasnosti.
Milosti.
Ach!
Tak to těžko.
Hm.
♪ Hahá! ♪
Veličenstvo! Princezno.
Princ Zlatoslav se doslechl o vaší nevýslovné kráse
a rád by se ucházel o vaši ruku.
♪ Rozvíjej se, poupátko. ♪
O jeho chrabrosti a bohatství se ví široko daleko.
Co? Kdo to je? Prosím, omluvte mne.
- ♪ Nejkrásnější z květů. ♪ - Co to má znamenat?
- Ty? To jsi zase ty? - No ano. Učím zpívat květinu.
Stráž!
- Ano, pane! - Ano, pane!
Tak. Kde jsem to...
Aha. O jeho chrabrosti a bohatství se všude mluví.
A to ještě není vše. Jsem také nevýslovně pohledný.
Nejedna princezna by si pokládala za velkou čest
mi přepudrovat nos a navoskovat mi knír.
Bravo, princi. Bravo.
- Ach. - Ach.
- Ó! - Á!
Ticho!
Ó! Hm.
A dost! Zdá se, že princezna Krasomila
se raději kochá tou kytkou, než by se kochala mnou.
- Nemůžete odjet! Vaše peníze a krása... - Ale ano, já můžu odjet.
Veličenstvo. A na mé bohatství zapomeňte.
Ne! Co?
Hm.
Klidně skončím tady. Hlavně když se nevezmou.
Nejspanilejší,
nejkrásnější, nejjasnější princezna.
Hm.
Maličký bonus pro mě.
Jé!
Chachá! Přišel jsem ti zvednout náladu.
Co mi neseš?
Tak se podíváme, kolik si vybral tentokrát.
A tohle zbylo pro krále.
Á! Ne, ne.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Jau! Ty odporný pizizubko, hned mě pusť!
Au! No tak pusť!
Hodný. A ty si to navždy pamatuj!
Příště ti uhryzne celou ruku!
Jé, princezna! Co tady děláte?
- Do toho ti nic není. A koukej mi uhnout! - Jistě, Výsosti.
Princezno?
Zahradníku, nařizuji ti opravit tu kytku! Na!
Co? Není rozbitá, jen uvadla.
Tak ji zalij nebo něco.
Jsi přece zahradník.
Pochopte, Jasnosti, tahle květina uvadá, pokud je v její blízkosti někdo pyšný.
Ale s tou kytkou jsem byla jen já. Och!
Jak se opovažuješ naznačit, že jsem pyšná? Jsi drzoun!
Já ne. To květina.
Dávej si pozor na jazyk, jinak tady skončíš navždy!
♪ Rozvíjej se, poupátko, ♪
♪ nejkrásnější z květů. ♪
♪ Od rána až do noci ♪
♪ budeš vonět světu. ♪
♪ Od rána až do noci ♪
♪ budeš vonět světu. ♪
Zahradníku?
Zahradníku, ta píseň!
Já tu písničku znám. Já...
Ráda bych uměla hrát na loutnu jako ty. Budeš mě učit?
Ano. Bude mi potěšením, princezno.
Hugo? Zahradník je volný.
- No, tak běž. - Díky.
Můžeme?
Jak mohla ta nevycválaná holka?
Za celou službu v tomhle království mě nikdo nepřehlasoval, ani sám král.
A teď si ta drzá princeznička propustí mého vězně!
- A co jako teď? - Musíme se zbavit...
- Koho? - No toho kytkomilce!
Koho?
♪ Je fakt, že v cestě stojí nám! ♪
- Ale kdo? - Ten křupan ze zahrady.
- Jo, ten. - Zastínil nám prince.
- To jo. - A kvůli hloupé kytce zkazil náš plán.
- A co se místo něj zbavit tý kytky? - Máš recht! Černé bobule. Přines!
♪ Stačí jen kapek pár a jsme zpátky na sedlech. ♪
Chachá!
- Dobré ráno, zahradníku! - Tulipány a růže potřebují zalít.
- Pak můžeme jít. - Výborně.
♪ Známe dobře svůj úkol. ♪
♪ Známe dobře svůj cíl. ♪
♪ Nechceme se spokojit s půlkou. ♪
♪ My chceme největší díl! ♪
Bijou, kdepak jsi? Nech ho!
Fuj! Poběž!
Hm, rulík zlomocný.
Co mají za lubem?
- No to se ještě uvidí. - Pojď.
Kytka i se zahradníkem rázem dozpívá.
No jistě! Toť plán hodný génia. Vy dva mě nemít.
- To byl můj nápad. - Říkal jsi něco?
Ne.
♪ Známe dobře svůj úkol. ♪
♪ Známe dobře svůj cíl. ♪
♪ No jo! My známe dobře svůj úkol. ♪
♪ My známe dobře svůj cíl. ♪
♪ A máme náladu krutou. ♪
- ♪ Ta kytka shnije. ♪ - ♪ A my ať si žijem. ♪
- ♪ Ruka ruku myje. ♪ - ♪ Na to se napijem! ♪
♪ C. ♪
♪ D. ♪
♪ E. ♪
♪ F. ♪
♪ G. ♪
♪ G. G. G. ♪
♪ G. ♪
Och, nikdy se to nenaučím.
Ale naučíte. Podívejte.
- Musíte být trpělivá. - Já musím?
Ano. Tak já budu.
Bijou, aport! Přines!
Ach! Pšt!
Stačí jediná kapička.
Maxime!
Hů!
- Jé! - Uá!
Ach! Fuj!
Rulík páchne smrtelně.
No, aportování ti jde, ale hlídat moc neumíš.
Ale neboj, teď už nehrozí nic. Princezna je v bezpečí.
Ach!
Zahradníku!
Vstávej, zahradníku!
Dobré jitro.
- Spala jste dobře, princezno? - Ano, jako zabitá. V noci byl úplný klid.
A podívej! Neuvadla.
- Máte pravdu. Je překrásná. - Což znamená, že už nejsem pyšná.
A ani se jako pyšná necítím.
Už nejste. A já mám radost.
To znamená, že já mám tady vlastně hotovo.
Zahrada vzkvétá, vy nejste pyšná. Je čas se rozloučit.
Ale, zahradníku, ne!
No, když jste odmítla krále, nemá zahradník šanci.
Ale má! Copak mi nevěříš?
Ha! Já to viděl!
- A ven! Slyšel jsi mě? - Ale...
- Ven! - Já ho políbila.
- To je mi jedno! Vyhoďte toho lotra! - To nesmíte!
- Moment, pánové. Věřím ti, princezno. - Co? Odvést!
Už nechci toho trhana vidět! A vás, Výsosti,
teď doprovodím zpět do vašich komnat. Prosím.
Hm!
- Ach! - Doprovodil si mě ažaž!
Nemyslíš?
Ej! Chachá.
Tak pojď!
Pšt!
Jo!
Hm!
Ach!
- Princezno! - Bijou, zpátky!
Kampak, Jasnosti?
Co to hledáš, Bijou?
Co jsi tam našla?
Ano, Bijou! Běž, běž!
Princezno! Au!
Ach! Chyť ji! Ale okamžitě! Tak dělej! Běž! Utíkej za ní!
- Vždyť nám uteče! - Našla naši tajnou chodbu!
- Ach! - Výsosti! Kdepak jste?
Ach! Ale ne! Nemám klíč!
Ach! Dobrý! Už jsem tady taky!
- Á! - Princezno!
Och!
Díky, Bijou. To bylo o fous.
Och! Jé!
Kde to jsme?
To se mi snad zdá!
Maminko?
Zavřela na petlici!
- Ach! - Princezno, otevřete!
Rychle!
- Ať nás neslyší. - Ať nás neslyší.
Och!
Ne, to ne!
Pozor, princezno! Je to pěkná výška, že?
Je po všem, půjdete s námi.
- Ach! - Ach!
Och!
Á!
Bijou!
- Ach. - Stráže!
♪ Cítíš ten vzduch, má jinou chuť ♪
♪ s větrem nových dnů, co vane k nám. ♪
♪ S tímhle vánkem teď šťastná buď. ♪
♪ Všechno, po čem toužíš, on ti dá. ♪
♪ Já to cítím, je všude kolem nás. ♪
♪ Dokáže mě zbavit starých těžkých pout. ♪
♪ Připadá mi, jako bychom zastavili čas. ♪
♪ Konečně se můžu nadechnout. ♪
♪ A v sobě rozvíjet to poupátko. ♪
♪Rozvíjet to poupátko. ♪
♪ Nejkrásnější z květů. ♪
♪ Nesmí kvést jen tak nakrátko,
♪ když chce věčně vonět světu. ♪
Chůvo?
Krasomilko, holčičko.
Jak jsem mohla zapomenout?
Ale v těch šatech tě poznají. Honem! Převlékneme tě.
- Kam teď? - Do Slunečního království.
Ach!
Jé!
Ach!
- Tam! Nahoru! - Tam?
Nahoru?
- Drž se u stěny. - Ach!
- Ach! Och! - Pozor!
Bože!
Dívej se na mě, Krasomilo! To zvládneš.
Ou!
- Ne! Uvidí nás. - Neuvidí.
Vy tři doleva! Zbytek za mnou! Jedeme! Hyjé!
Ach! Ach!
- Honem! Chyť se mě! - Á!
Hm? Co to bylo?
Ach!
Pozor!
Hm. Hyjé!
Uf.
- To bylo těsné. - Velmi těsné. Díky.
Jsi v pořádku?
Ano. Teď už ano.
No, někde asi musíme přespat. Zapadá slunce.
A co třeba tady? Je tu krásný výhled.
Proč ne.
A ráno vyrazíme dál.
Vzpomínám si na překrásné večery,
kdy jsme s maminkou pozorovaly západy slunce.
Měla jsem ráda, když mě sluníčko hřálo na tváři.
A když jsem s tebou, zahradníku, tak cítím že...
Uf.
Ach.
- Uf. - A voilà!
Hou, hou!
- Musíme ve vrátit! - Rozkaz!
- Hyjé! Za mnou! - Jedeme!
Já musím neustále myslet na to, že tatínkovi rádcové kradou jako straky.
- Copak už si nenahrabali dost? - Chamtivec nemá nikdy dost.
Tak musím tatínkovi říct, aby je dal vyhnat.
- Uvidím se s ním ještě? - Uvidíš. Brzy.
Máš moje slovo, že všechno dobře dopadne.
Vy si hodně věříte, Vaše Veličenstvo.
Tak jdeme. Váš kůň čeká, má paní.
Hů!
Hyjé! Kupředu!
Hou, hou! Tady cesta končí!
Jinudy! Hyjé! Jedeme!
Takhle potmě je les strašidelný, nemyslíš?
Ale s tebou se ničeho nebojím.
Proč zrovna do Slunečního království? Možná to není nejlepší nápad.
Cože? Král Miroslav nás jistě přijme rád.
To si nejsem jistá.
Ucházel se o mou ruku a já jsem k němu nebyla zrovna nejmilejší.
Co když mě požádá o ruku znovu a tím nás rozdělí?
Neboj se, princezno. Jsem si jist, že už ti dávno odpustil.
A navíc, já nikomu nedovolím, aby nás rozdělil.
A to ani králi.
Ach.
Krasomilo... Jak to jen říct?
Já nejsem zahradník.
Ve skutečnosti jsem král Mi...
A ty jsi má Krasomila.
- Díval ses do seníku? - Vidíš něco?
- To nemá cenu. - Hledej!
- Podívej se pořádně! Támhle? - Nic.
Tady taky nic. Jedem! Nech toho! Za mnou! Hyjé!
Něco ti povím, mazlíku. Až tvoji princeznu najdeme, a to se stane,
tak zavolám prince Zlatoslava a v okamžiku bude svatba.
A jeho bohatství bude moje.
Och!
Však vy uvidíte, jak s vámi zatočím.
Ha!
Chachá! Konečně!
Za ní!
Byla tady? Máš stopu? Tak jsme blízko.
Tudy!
Ach!
Bijou!
Moje sladká Bijou!
Ty jsi šikovná! Jak si jim utekla?
Tak moc jsi mi chyběla.
Och!
- Někdo se blíží! Rychle! - Maximus a jeho kumpáni.
Prr! Copak to tu máme?
A máme ji! Nebude daleko.
Hou!
- Hej ty, umouněnče! - Ano, můj pane?
Neviděl jsi krasavici v nádherných šatech?
Skoro až princeznu? Ne! Žádnou takovou jsem neviděl.
Hned všechno prohledat! Pohyb!
Uhni!
Á!
- Pšt! - Bijou, ne!
Přines!
Aha! Tady je! Och! Už zas?
Na něj, chlapi, a rozsekejte ho do nudlí!
Tyčko, ty dej princeznu i to štěně do klece!
Co se to děje?
Padla mlha.
K zemi, Krasomilo!
Och!
Nic nevidím. Princezničko?
A mám tě!
Držím tě a nepustím! Au!
Honem! Za mnou!
Děkujeme, uhlíři!
Rádo se stalo!
Lehni a zůstaň!
Honem, princezno! Hranice je blízko. Poběž!
Honem! Na ně!
Prr!
- Mám nápad! - Vážně?
Moment, jdu pro ni. Tak teď už mi neutečete!
- Och! - Drž se!
Ach!
Á!
Další kládu!
Pojedeme za nimi!
Honem! Opřete se do toho!
Pohyb! Zaber!
A jedeme!
Á!
Uá!
Chachá! Och!
Á!
Jé!
- Dostal, co chtěl! - A zastavíme jak?
A už tě mám, princezno!
Maxime, už dost!
Dost? Vždyť jsem sotva začal!
- Ach! - Krasomilo, ne! Drž se!
Už svou Krasomilku nikdy neuvidím.
Já starý hlupák.
Ona se vrátí. Vím to.
Och! Kde ses tu vzala? Kdo jsi?
Ty už jsi vážně zapomněl? Cožpak jsem tvou dceru nevychovávala?
Chůvo!
To byla doba. Tak dlouho jsme se neviděli.
Počkej! Ty víš, kde Krasomilka je?
Možná vím a možná nevím.
Občas musí člověk přijít o to nejcennější, aby si uvědomil svou vlastní hodnotu.
Hm.
Ach! Jak jsem mohl být tak slepý?
Neboj se, ještě není pozdě. A teď pojď. Pojď se mnou.
- Jsi v pořádku? - Teď už ano.
- Jsme v bezpečí? - To nevím.
Honem! Musíme pryč.
Všechno napravím, slibuji. Ale kde je má Krasomilka?
Povím ti to, ale nejdřív musíš zrušit zákaz zpěvu a snížit daně.
Cože? To ale není jen tak.
Počkat!
Králi, přešli jsme devatero hor, přebrodili devatero řek...
- A našli jste princeznu? - Nenašli, můj králi.
- Našli jste ji? - Nenašli.
- Našli? - Nenašli.
- Našli jste ji? - Nenašli.
A vy? Našli jste princeznu? Ne? Dobře.
Zpěv a daně, říkáš?
Slyšte nařízení vašeho krále! Tímto snižuji daně a ruší se zákaz zpěvu!
Ano!
Tak. Kde je princezna?
Princezna je v dobrých rukou.
V jakých rukou?
Nic víc?
Tímto odvolávám, co jsem slíbil.
Je v dobrých rukou krále Miroslava. Ty jsi ho nepoznal?
- Co, ten zahradník? - Hm.
Hned mi byl povědomý. Zahradník! Jů!
Já věděl, že mi byl povědomý! Král Miroslav!
Odvolává se, co jsem odvolal. A slibuji, co jsem slíbil.
Králi Miroslavovi nesmí být zkřiven ani vlásek.
Aby nám ho teď nezapíchli.
Tak. Hotovo, mlynáři. Ale už musíme dál.
Za tu pomoc děkuju. Hranice jsou kousek.
V sousedním království je prý lepší život. Tady za to může král a ti jeho rádcové.
Něco mi říká, že i v našem království už bude brzy líp.
Jo, to doufám. Co? Co tam máš?
Ach!
Chachá!
Výsosti, hra skončila!
Půjdete s námi!
Au!
Kde máš tu svou skvělou zbroj?
Že by ji vzala voda? Rádce zrádce.
Rozemelte ho na prach a přineste mi ho v pytli!
Tudy ne, pánové!
Semelu si tě sám!
Cha. No, jak chceš.
S dovolením.
Ou!
Ano! Hodná.
Díky, Krasomilo!
Je ostrý, uvidíš!
Chachá!
Zahradníku!
Díky, Krasomilo!
No jo, je ostrý. Co kolo, kolo mlýnský!
Och!
- Prosím, buď opatrný! - To je nadělení.
Honem! Za mnou!
Chachá! Tak jaký je kolo mlýnský?
Och! Ach!
Tak. A mám tě!
Jé!
Au!
- Ne! Ne! - Ach!
Bijou! Bijou, to je ono!
To stačí, mlynáři. Teď, zahradníku!
Och!
Zdá se, že ve tvém království je vše, jak má být.
No, ty jsi mi tu chyběl.
No jo. Hodná holka.
- Díky, mlynáři! - No, tak se mějte. A dobře pořiďte!
Bijou, dej mi je.
Haló, ševče!
Kdo mě to ruší? Na to, abych šil boty, jsem moc velký pán!
- Běžte pryč! - Počkej tu.
Okamžitě přestaň lenošit! Koukej se vrátit do práce!
- To jsi ty? Co tady děláš? - Chci zpátky své šaty.
A pamatuj si, šaty člověka nedělají!
Prr!
Slyšte, slyšte!
Na vědomost se dává, že král Půlnočního království snížil daně!
Ruší se zákaz zpěvu.
A kdo potká princeznu Krasomilu s králem Miroslavem,
ten jim nesmí zkřivit ani vlásek!
Ach jo. Přidrž to.
No tak, zaber ještě. Och!
Ó, ne! Zahradníku, uteč rychle!
- Stát! - Prr!
Já s vámi půjdu, ale prosím, neubližte zahradníkovi!
Výsosti, jste v bezpečí.
Vy i král Miroslav.
Král Miroslav?
Co? Ty jsi král?
Miroslav.
Zavážeš mi střevíček? Hm?
Ach.
Krasomilo, počkej! Prosím! Chtěl jsem ti to říct, ale...
To mě podrž!
- Hyjé! - Jo. Nashle!
A sbohem! Zlomte vaz!
Neboj, Bijou.
A přece tě mám ráda, i když jsi král.
♪ Už vím, jak zní píseň, co promění ♪
♪ řeku dní na nevšední. ♪
♪ Tóny zní, mé srdce zpívá s ním. ♪
♪ Nechává nám rozeznít ♪
♪ zvony, co odbíjí na poplach nám. ♪
♪ Ať lásku vpustíme dál. ♪
Juchů! Ta má překrásné střevíčky. Ty jsem ušil já.
♪ Přes údolí strastí, přes pýchu a svár. ♪
- ♪ Ať vzlétnem s ní. ♪ - ♪ Až do říše mraků a hvězd. ♪
♪ Když láska nám dává svá křídla, ♪
♪ ten nejhezčí dar, ♪
♪ díky nimž můžem se vznést. ♪
♪ A vznést se s ní. ♪
♪ Přes krajinu nástrah, přes obavy v nás ♪
♪ a slunečních paprsků chceme se vplést. ♪
♪ Jak ptáci, co ztrácí pozemskou tíž, ♪
♪ i my chceme výš ♪
♪ s láskou se vznést. ♪
Ach! Počkej, Bijou!
Ach.
♪ Cítíš ten vzduch, má jinou chuť ♪
♪ s větrem nových dnů, co vane k nám. ♪
♪ S tímhle vánkem teď šťastná buď. ♪
♪ Všechno, po čem toužíš, on ti dá. ♪
♪ Já to cítím, je všude kolem nás. ♪
♪ Dokáže mě zbavit starých těžkých pout. ♪
♪ Připadá mi, jako bychom zastavili čas. ♪
♪ Konečně se můžu nadechnout. ♪
♪ A v sobě rozvíjet to poupátko. ♪
♪Rozvíjet to poupátko. ♪
♪ Nejkrásnější z květů. ♪
♪ Nesmí kvést jen tak nakrátko,
♪ když chce věčně vonět světu. ♪
♪ Jsme jeden nádech, jsme jeden tep. ♪
♪ Jeden tlukot srdce pojí nás. ♪
♪ S melodií, co znáš nazpaměť, ♪
♪ oba tu ji mění ve dvojhlas. ♪
♪ Změní nám skály tou cestou dál, ♪
♪ zbavila mě navždy starých těžkých pout. ♪
♪ Tobě díky, že jsi při mně stál ♪
♪ a pomohls mi ji připomenout. ♪
♪ Tak můžem rozvíjet to poupátko, ♪
♪ nejkrásnější z květů. ♪
♪ Nesmí kvést jen tak nakrátko, ♪
♪ když chce věčně vonět světu. ♪
♪ Nesmí kvést jen tak nakrátko, ♪
♪ když chce věčně vonět světu. ♪
♪ Ten tvůj pohled je mi záhadou. ♪
♪ Sotva prozradí mi víc. ♪
♪ Proč duše tvá je zpustlou zahradou, ♪
♪ kdo může mi to říct? ♪
♪ Proč před sebou svíráš z pýchy štít ♪
♪ a za ním skrýváš cit? ♪
♪ Z tvých očí číst já uměl bych líp, ♪
♪ kdybych znal, jak jej rozeznít. ♪
♪ Den co den, když slunce probouzí ♪
♪ krajinu svou a dá jí jas, ♪
♪ ta otevře náruč, neboť dobře ví, ♪
♪ že krásnější je snáz, ♪
♪ když každý strom, každý keř i květ ♪
♪ tak lásku z něj dostává. ♪
♪ On z kořenů pak může vyprávět, ♪
♪ co skrývá pýcha tvá. ♪
♪ Hudba ví, v čem je to tajemství, ♪
♪ proč nad svým srdcem držíš stráž. ♪
♪ Svými tóny snadno rozezní ♪
♪ tu píseň, co dávno znáš. ♪