Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A 18. század közepe.
Az Európában eluralkodó körülmények hatására
Franciaország és Ausztria
megerősíteni kívánja a szövetségét.
Marie Antoinette osztrák főhercegnőt nőül ígérek francia dauphinnak, Lajosnak.
1770 májusa van.
A menyasszonyt szállító hintó most érkezett Franciaországba.
Szóval ez Franciaország.
Végre láthatom ezt a tájat és ezeket az embereket!
Marie Antoinette főhercegnő!
A mai naptól kezdve maga Franciaország dauphine-ja, vagyis trónörököse.
Ez a táj és az emberek a magáé.
Nézzék!
Milyen szép!
Marie hercegnő!
Noailles hercegnő, az ki?
Tessék?
Ő Oscar François de Jarjayes.
Milyen jóképűek a francia urak!
Főhercegnő!
Oscar egy hölgy.
Mi?
Jarjayes tábornok legkisebb lánya.
Nő létére a királyi gárda kapitánya.
Oscar François de Jarjayes!
1770. MÁJUSA COMPIÈGNE
Felség!
Őfelsége, a dauphine megérkezett.
Örvendek, hogy megismerhetem őfelségét. Hogy van?
Milyen gyönyörű menyasszony!
Úgy érzem, boldogságot hozol majd egész Franciaországnak.
Te jó ég!
Ő az unokám, Lajos, a dauphin. Ő lesz a férjed.
Ő a férjem?
Rajta, csókold meg a menyasszonyodat!
Most, hogy megérkezett e csodálatos menyasszony...
Meg sem dobbant a szívem.
Hát ilyen érzés?
Mindjárt megérkeztünk.
A híres osztrák császárné, Mária Terézia legkisebb lánya,
Marie Antoinette.
A francia királyi családot szolgáló, nemesi Jarjayes család szülötte,
Oscar François de Jarjayes-t fiúként nevelték, hogy az apja utódja legyen.
És a hely, ahol ez a két rózsa találkozott,
viharos időszak előtt állt.
Ez volt Versailles, Franciaország.
Virágozzon szívünkben a szerelem
VERSAILLES RÓZSÁJA
Oly dicsőségesen
Ez a sors van megírva nekünk
Ne fordíts hátat neki! Sosem hagy cserben a szerelmünk
Virágozzon szívünkben a szerelem
Versailles rózsája
A szívünk örökké ragyogni fog
Az idők végezetéig
Amint felébredtem
Már tudtam, kezdetét vette a kalandom
Gyönyörű tiara
A sorsom meg van írva, elfogadom?
A fehér gombok sora Elfedi, ki igazán vagyok
A szívem nem hallgat tovább Üvölti vágyait, és hagyom
A nap fénye áthatol a leveleken
Meglibben a szellő Igen, szerelmem
Csillogó tekinteted emléke Örökre belém égett
Az áldozatom örök Tudod, hogy érted élek
Ne zárjatok be, szárnyalásra születtünk
Virágozzon szívünkben a szerelem
Oly dicsőségesen
Ez a sors van megírva nekünk
Ne fordíts hátat neki! Sosem hagy cserben a szerelmünk
Virágozzon szívünkben a szerelem
Versailles rózsája
A szívünk örökké ragyogni fog
Az idők végezetéig
Sosem halványul el ragyogó napunk
Bármit is mondjanak, mi büszkék vagyunk
Inkább virágzom az égben, fent
Nem várjuk az esőt, mennünk kell
Megragadjuk azt, mi örökre miénk lehet A dalt, mely örömöt teremt
Bimbódzó rózsa Most vagy soha
Hallgass a szívedre! Gyere velem!
Egyre ügyesebb vagy, André.
Hosszú út áll előttem, míg elérem a szinted.
Végre eljött a nap!
A nap, amelyre mindig is vártál.
Igen.
Tizenegy éves koromban
apám azt mondta, én védhetem majd Marie Antoinette-et,
a trónörökös leendő feleségét.
Ma láttam őt először.
Sugárzik belőle a méltóságos elegancia.
Tényleg született királynő.
Ez eszembe juttatta,
hogy kötelességem őt megvédeni.
- André! - Igen?
Mostantól a kísérőmként látogathatsz a palotába.
Nagyobb szükségem van rád, mint eddig valaha.
Számíthatsz rám.
Mindig melletted voltam, és ez így is marad.
Szép munka, Oscar.
Apám!
Büszkévé teszel engem és az egész Jarjayes családot.
Köszönöm.
- Megint vívtál, André? - Nagymama?
Ide hallgass!
Lady Oscar ugyan különleges bánásmódban részesít,
de nem szabad elfelejtened,
hogy egyszerű polgárok vagyunk, ezért szolgálunk.
Persze, tudom.
- Érted? - Igen, atyám.
Jól tudom.
Mindent, ami káprázatos e a világon
Hirtelen a kezemben találom
Teljesül minden kívánságom
Akár ezer csillag az éjszakai égbolton
Fodrok, gyémántok Minden kedvencem itt van
Pezsgő, csoki Jól akarom érezni magam
Összegyűl sok csodálóm
Mosolygok, nincs más dolgom
A hagyományok és elvárások Olyan merevek, de mégis
Minden nap van tennivaló Teazsúrok és bálok egymást érik
Oly csodálatos La vie en rose
Minden az enyém, amit itt látsz
Azt ígérték, ilyen a boldogság
Mind követnek, híres vagyok
De úgy érzem, valamit hiányolok
Minden az enyém, amit itt látsz
E hit bizonyosság már
Mind követnek, híres vagyok
De úgy érzem, valami elhibádzott
Senki sem lát bele
A szívembe
Mi eme üresség oka?
De még hiszek magamban
Az vagyok, aki vagyok
Úgy élek, ahogy tudok
És ahogy akarok
Minden az enyém, amit itt látsz
Mind követnek, híres vagyok
De az igazi énem ki látja?
Egyedül vagyok e magányban
Három éve vagyunk házasok.
Miért nem nyílik meg nekem a trónörökös?
Őfelsége visszafogott és csendes ember.
Egyszer régen olvastam egy könyvet.
Azt írta benne, hogy ha egy nő találkozik a lelki társával, beleszeret és hozzámegy.
A szerelem hirtelen csap le, akár Ikarosz,
és ellenállhatatlan viharként söpör végig az ember szívén.
Úgy élem le az életem, hogy ezt sosem tapasztaltam?
Egy nap Franciaország királynéja lesz.
Ez egy csodálatos szerep.
A legtöbb nő álmodni sem mer ilyenről.
De...
Nekem az a szerepem, hogy megvédjem magát.
Ez a létező legnagyobb megtiszteltetés.
Oscar!
Ha férfi lennél, már beléd szerettem volna.
Ne tegye ezt, hercegnő!
Nem osonhat ki ilyen későn Párizsba.
Kérlek, Oscar.
Alig kapok itt levegőt!
Álarcosbál, egy fergeteges ünnepély
Álarcosbál, egy álom, amit tartogat az éj
Rejtsd el az arcod! Fedd fel a szíved!
Táncoljunk, felejts el mindent
Álarcosbál, titkos és ünnepélyes
Álarcosbál, e gyümölcs milyen édes!
Találkozunk, táncolunk Egymás mellett elsuhanunk
A pezsgőbe A szerelem mérget csen
Versengünk a szerelemért
Mily könnyed, röpke játék
Hol vannak a nyulak?
És a kopók merre futnak?
Bűnnel és örömmel
Szerelemmel, megvesztegetéssel
Suttogva, sóhajtva Lebegünk a levegőben
Elnézést, kisasszony!
Szabad egy táncra?
Halljam a nevét!
Oscar!
Úgy szokás, hogy előbb bemutatkozunk, mielőtt mást kérünk fel rá, nemde?
Oscar François de Jarjayes vagyok,
a királyi gárda kapitánya.
A nevem Hans Axel von Fersen.
Svédországi gróf vagyok.
Von Fersen!
Ha beszélni akar a hölggyel,
nyújtson be egy hivatalosa kérelmet a Versailles-i palotában!
Ő a francia dauphine,
Marie Antoinette.
Felség!
Egy fiatal svéd gróf kér audienciát magától.
Köszönöm, hogy meglátogat, von Fersen gróf.
Megtisztel, hogy újra láthatom.
Ne! Segítség!
Felség!
Kérem, csukja be a szemét, felség!
Oscar!
Felség!
Oscar!
Andrénak hívnak, ugye?
A ló, amit az istállóból hoztál,
megsebesítette őfelségét, a dauphine-t.
Ezért az életeddel fizetsz.
Felség!
Mit jelentsen ez?
Baleset volt.
André nem hibás.
Mindannyian tanúk voltunk.
Felség!
Ha meg kívánja büntetni Andrét...
vállalom a felelősséget a tettéért.
Kérem, végezzen velem itt és most!
Oscar!
Nem André hibájából történt.
Felség, tanúja voltam az esetnek.
Kérem.
Von Fersen!
Én is meghalhatok az igazságért.
Hogy fogadhatnám el...
Felség!
Marie Antoinette!
Felség, ez az egész az én hibám.
Önző módon ragaszkodtam hozzá, hogy lovagolhassak.
Megijesztettem a lovat a meggondolatlanságommal.
André! Oscar! Von Fersen!
Nem bírom elviselni a gondolatot, hogy bárki meghaljon értem.
Nem lesz baj.
A király igazán jószívű ember.
Ám legyen!
Ha a dauphine ragaszkodik hozzá,
senkit sem büntetek meg.
André!
Kedves gazdád van.
Felség!
Von Fersen, hálásan köszönöm.
Sosem felejtem el e nemes tettet.
Oscar!
- Oscar! - Oscar!
Ilyet se láttam még.
Szörnyen össze van zúzódva.
De a dajkád tudja, mivel borogassa be.
Köszönöm.
André!
Te és von Fersen gróf menjetek ki!
Jó.
Mi a gond?
A francia lordok még egymás előtt is rejtegeti a testüket?
Hogy merészel így beszélni a kisasszonyról?
Ő nő?
Igen.
Oscar valóban érzékenynek és törékenynek tűnik.
De...
Mily rendkívüli személy!
Oscar!
Egy nap az életemet adom érted,
ahogy ma te is felajánlottad a te életedet értem.
1774 áprilisa.
XV. Lajos király hirtelen megbetegedett.
A betegség neve himlő volt.
EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
A király meghalt!
Éljen az új király, Őfelsége XVI. Lajos!
Gratulálok, felség!
Mától maga Franciaország királynéja.
Éljen XVI. Lajos király!
Éljen a királyné!
XVI. Lajos és Marie Antoinette még nem voltak 20 évesek,
amikor Franciaország ifjú királyává és királynéjává váltak.
Királyunk és királynénk A szél, a virágok, a fény
Ők hoznak a népnek Dicsőséget és békét
A kemény adózásnak vége
Nem lesz többé éhezés és betegség se
Visszatér az egykori dicső idők Párizsa
Az életünk jobb lesz holnap és ma
Királyunk és királynénk...
Az új király és királyné nagyon népszerűek.
Ebből látni, mennyire várja mindenki a változást.
Oscar!
Köszönöm az eddigi szolgálataidat.
A királyi gárda őrnagyaként
kérlek, maradj továbbra is mellettem!
Az eddigi béredet is megkétszerezem.
Ez hatalmas kiváltság, hisz még 20 éves se vagyok.
Azonban...
Franciaország pénzügyei nem rózsásak.
Továbbra is csak a jelenlegi béremet kérem.
De...
Különben vissza kell utasítanom ezt az ajánlatot.
Megértem.
De...
bármit megadok, amit csak kívánsz.
Kedves Oscar, mire vágysz?
Arra vágyom, hogy csodálatos királyné legyen.
Ez minden, felség.
Nahát!
Ezt is szeretem benned, Oscar,
Tudom már!
Legközelebb hozd magaddal Andrét!
És von Fersent is.
Teázhatnánk négyesben.
Előre!
Fegyvert előre!
Mellre!
De Girodelle kapitány!
Gratulálok az előléptetésedhez!
Őszintén szólva, szerintem te alkalmasabb lennél őrnagynak.
Nem, épp ellenkezőleg.
Szerintem illik hozzád a vezető pozíció.
Köszönöm.
- Valami baj van? - Mi?
Úgy látom, aggaszt valami.
Csak képzelődsz.
Hogy polgár létemre a királynéval teázzak? Micsoda megtiszteltetés!
Nyíltan kifejezi az érzéseit.
Mindent megtesz azokért, akiket kedvel.
De félek ettől az őszinteségtől.
Ezt hogy érted?
A pénz, amit elkölt a polgárok adójából származik.
Nem tudom, mit gondolnak róla.
Túl sokat aggódsz.
A nép imádja a királynét.
Remélem, így is marad.
- De akkor is... - Igen?
Tudnom kell valamit.
Mi ez?
Búcsúzni jöttem, Oscar.
Mi?
Úgy döntöttem, visszatérek Svédországba, hogy óvjam a királyné jó hírét.
A jó hírét?
Pontosan.
Tényleg nem tűnt fel?
Örülök, hogy még nem terjedt el a pletyka.
Rájöttem...
hogy nagyon kedvel engem,
és túl kedves hozzám.
Csak pár pillanat volt
Az emlék mégis élénken bennem él
Örökösen ártatlan Mégis kapkodnom kell a levegőért
Igen.
Amikor ő volt a dauphine,
viszonylag szabadon találkozgathatott bárkivel.
De most minden más.
Ő Franciaország királynéja.
Ezért döntöttem úgy, hogy elmegyek,
mielőtt pletykálni kezdenek, és kezelhetetlenné válik a helyzet.
Én is erre gondoltam.
Már meg akartalak kérni,
hogy hagyd el Franciaországot.
De most már tudom, hogy nem kell szólnom.
Értem. Ugyanarra gondoltál, amire én.
Oscar!
Szeretném, ha helyettem is védenéd és támogatnád őt.
Persze. A szavamat adom rá.
Amikor megtudtam, hogy nő vagy, ledöbbentem.
Mi?
De ez messze túlmutat azon, hogy mi vagy.
Tiszteletreméltó és értékes barát vagy.
Ez az érzés kölcsönös.
Helyes.
Egy nap újra találkozunk.
Igaz?
Úgy legyen!
Semmi kétség.
Von Fersen visszatért Svédországba?
Mi van velem?
Mi ez?
Hatalmas űrt érzek a szívemben.
Von Fersen távozása után
Marie Antoinette körülvette magát az udvari barátaival,
és pazar luxusban élt.
A barátai javaslatára folyamatosan szerencsejátékokat játszik.
Földeket és hivatalos címeket biztosít nekik.
Kérem, hagyjon fel ezzel!
Jaj, Oscar!
Segíteni szeretnék a barátaimnak.
Jóban akarok lenni velük. Ez minden.
Felség!
A következő három évben
az egyszerű emberek nyomorban éltek.
Ennek természetesen nem csak Marie Antoinette extravaganciája volt az oka,
de a nép mégis rá neheztelt érte.
Nem maradt kenyér!
A gyerekemnek tej kell.
Mindez az osztrák nő hibája.
Ezt nem úszhatja meg.
Ha így haladunk, mind meghalunk.
Már négy éve nem láttalak.
Alig ismerek rád.
A híred Svédországba is elért...
Egy félelmetesen ügyes női kapitányt emlegetnek.
Szóval meddig leszel Franciaországban?
Meglátjuk.
Azért jöttem, hogy feleséget keressek magamnak.
Mi?
Apám parancsára. Folytatnom kell a családi vérvonalat.
Nem maradhatok örökké agglegény.
Értem.
Őfelsége tudja?
Holnap ellátogatok az udvarba.
De nem találkozhatok vele csak úgy, mint régen.
Így van.
Von Fersen nősülni akar?
Miért bánt ez?
Hans Axel von Fersen!
Elnézést!
Nősülni kívánok.
Minden jót, felség!
Von Fersen megnősül?
Ez várható volt, nem?
Miért lepődnék meg?
Miért?
A szívem...
Így lesz jó.
Nem kerülhetek közelebb őfelségéhez.
Ha teret adok az érzéseimnek, azzal elárulom a francia királyt.
Mostantól fogva
csak távolról csodálom őt.
Von Fersen?
Elnézést kérek, felség.
Nem szükséges.
Van már feleségjelöltje?
Hamarosan találkozom a fiatal hölgyekkel.
Értem.
Kérem, értesítsen, ha döntött!
Hogy gratulálhassak.
Köszönöm a kedvességét.
Sok boldogságot kívánok!
Von Fersen!
Kedves von Fersen!
Oly csendben, akár a csillagok az égen
Tudom, hogy változnak a dolgok Minden átalakult azon az éjen
Még keresem a szavakat Hogy elmondhassam neked
Érzem, ahogy ver a szívem Annyira szeretlek
Csak téged látlak, kedvesem Ne fordulj el!
Szorosan ölellek, és nem engedlek el
A szívem a tiéd, a te szíved az enyém Ne tagadd!
Csak a miénk ez a pillanat
Ölelj szorosan, sose engedj el
Azt érzed, amit én is érzek ma éjjel?
Úgy vélem, ez a mennyország
Légy hát őszinte most hozzám
Hozzám
Oly igaz ez az érzés
Mindent elsöprő, nem is kérdés
Légy őszinte hozzám
Nem számít, mi az igazság
Az csak a tiéd és az enyém
A tiéd és az enyém
Bocsáss meg!
Még ha el is veszítem a fejem itt és most,
akkor sem bánnám meg.
Egy szót se többet!
Sosem éreztem még ehhez mérhető boldogságot.
Összhang ez a szerelem
Ki tudja, mi vár ránk
Örök a szerelmem
Itt és most esküszöm E pillanat végtelen
Őfelsége szebb, mint valaha.
Hát nem tudod?
Azt mondják, ennek von Fersen gróf az oka.
Szeretők.
Nahát!
Ez aggodalomra ad okot.
Ő Franciaország királynéja!
Ha elárulja őfelségét, a királyt,
az hazaárulás.
Borzasztó!
Elnézést, felség. Adhatok egy tanácsot?
Az egész udvar a von Fersennel való viszonyáról pletykál.
A királyné feladata az, hogy a francia nemzet anyja legyen.
Netán elfelejtette?
Ezen felül
rossz szemmel nézik a pazarló életmódját,
nem csak a köznép, hanem az udvar is.
Kérem, fogadja meg a tanácsom!
Ha nem változik, félek, veszélybe sodorja magát.
Köszönöm,
hogy ennyire aggódsz értem.
Akkor...
Azonban,
bár magad is nő vagy,
szerintem nem érted, mi ez.
Amikor idejöttem, hogy a dauphin arája legyek, még csak 14 éves voltam.
Nem tapasztaltam meg az első szerelmet.
Gondtalan gyerek voltam.
A két ország közti szövetség érdekében
dauphine lettem, királyné, a nemzet anyja.
Kényszerítettek rá,
hogy elfelejtsem, hogy nő vagyok, akinek Marie Antoinette a neve.
Ugyanakkor
elsősorban ember vagyok, nem királyné.
Van szívem és érzelmeim.
Nő vagyok, aki reszket a vágytól, hogy szeressen, és szeretve legyen...
Felség!
Őfelsége, a király jó ember.
Gyengéd, szerény és szorgalmas.
Teljes szívemből tisztelem.
De...
De ez az érzés nem nevezhető szerelemnek.
Von Fersen...
Az volt a sorsom, hogy megismerjem és megszeressem.
Ő volt az első szerelmem.
A szerelem hirtelen csap le, akár Ikarosz,
és ellenállhatatlan viharként söpör végig az ember szívén.
Azt hittem, sosem fogom ezt megélni,
de most így érzek.
Mi történik?
Én is nő vagyok,
mégsem éreztem át a magányát és a fájdalmát!
A boldogság és az, amit jelent A saját bánatod színe
Csak az számít, mi szemmel látható...
Amióta apám közölte velem, hogy mi a feladatom,
azon voltam, hogy megvédjem őt, az életem árán is.
De kudarcot vallottam.
Bár mellette voltam...
Oscar!
Hogy lehet a szerelem ily üres kérdés
Semmi sem magyarázhatja meg E pislákoló kis fény létét
Itt rejtőzik, mélyen bennem
Mitől remeg így a szívem?
Döntöttem.
Nem nősülök meg.
Von Fersen!
Csak egy nővel tölteném az életem,
akit egész lényemmel szeretek.
És csak egy nő szeret engem,
és adhat meg nekem mindent.
Őt sosem vehetem feleségül.
Ezért
életem végéig egyedül maradok.
Ez Isten akarata.
Von Fersen!
De akkor is...
nagy fájdalmat érzek,
valahányszor látom Marie Antoinette-et.
Annyira szeretem, és mégis...
Milyen kegyetlen!
A szerelem hirtelen csap le, akár Ikarosz,
és ellenállhatatlan viharként söpör végig az ember szívén.
Hirtelen... Akár Ikarosz...
De ez az érzés...
Istenem!
Te jó ég, milyen gyönyörű!
Még sosem láttam őt.
Úgy hallottam, egy külföldi grófnő.
Melletted állok Hogy lássam az arcod
A tekinteted továbbra is Kémleli a távolt
Bárcsak lenne rá mód
Hogy észrevedd, mire vágyok
Viszlát Ég veled, szerelmem
Olyan szép, ragyogó napok Fiatalok voltunk és ártatlanok
Bár úgy érzem, a vágy felemészt
E szerelem egyedül az enyém
Már tudom, mi a célom
A magam útját járom
Elfogadom a sorsom
Haladok az úton
Nem látni a fájdalmam, a sebem
Nem mutatom, ki lakózik bennem
A kardom kísér egy életen át
Csak így vagyok képes élni
Amikor egymásra néztünk Te és én
Szürke világomat Hirtelen elöntötte a fény
Szerelem első látásra, hát ilyen
Abban a pillanatban rájöttem
A nemesi cím nagy megtiszteltetés
Az örök álmom mégis a szerelemé
Egyiket sem engedhetem el
Mindketten ragyognak bennem
Már tudom, mi a célom
A magam útját járom
Elfogadom a sorsom
Haladok az úton
Nincs rejtegetnivalója
Nem menekülök el
Egy életen át őrzöm a szerelmem
Csak így vagyok képes élni
Önmagam akarok lenni
Ki kell tartanom
Át ezer viharon
Önmagam akarok lenni
Ki kell tartanom
Mint virág az erős szélben
Az igazság pillanatában Mert esküszöm az életemre
Az idők végezetéig Te vagy az egyetlen
Nem számít Hogy együtt vagyunk vagy sem
Mindig őrzöm a szerelmem
Csak így vagyok képes élni
Már tudom, mi a célom
Hiszem, hogy a magam útját járom
Elfogadom a sorsom
És soha meg nem bánom
Jöhet bármilyen vihar Legyőzöm, lesz, ami lesz
Ne félj, mindig legyen hited
Csak így vagyok képes élni
Önmagam akarok lenni
Ki kell tartanom
Át ezer viharon
Önmagam akarok lenni
Ki kell tartanom
Mint virág az erős szélben
Feszült időszak jött, és nagy változások következtek.
Az Atlanti-óceán túloldalán
az amerikai brit gyarmatok népe
függetlenségi háborút kezdett Nagy-Britannia ellen.
Nagy-Britannia ellenségének látva őket, Franciaország támogatta az amerikaiakat.
A háború miatt Franciaország gyenge gazdasága tovább romlott.
A természeti katasztrófákat követően
Franciaország súlyos élelmiszerhiánnyal küzdött.
HÉT ÉVVEL KÉSŐBB, 1785-BEN
- Nincs nálam! - Hol van?
Állj, tolvaj!
Rosszabb a helyzet, mint hittem.
A polgárok mindig a zsarnokság áldozatai.
Ha a nagyanyám nem fogadott volna be gyerekként, még én is...
Úgy értem...
Teljesen igazad van.
De a Versailles-i nemesek és őfelsége, a király...
Még a királyné se tud semmit arról, milyen borzalmak zajlanak Párizs utcáin.
Kérem, bocsásson meg neki!
Pénzt akart lopni egy herceg szolgájától.
Ez felháborító!
Úgy tűnik, a fiú a kocsi elé ugrott, hogy megállítsa.
A szolga kiszállt,
és a kölyök megpróbálta ellopni a tárcáját.
Nincs ételünk. A gyerek már régóta nem kapott enni.
Biztos csak hirtelen ötlet volt.
A körülményektől függetlenül
az életével kell fizetnie ezért a bűnért.
Kérem, tegye el a fegyvert!
Mi van?
Megállni! Mit képzel, ki maga?
- Kérem... - Csendet!
Átkozott!
Nem bírjuk tovább!
Milyen ember az, aki fegyvert fog egy gyerekre?
Állj!
Oscar!
Te is közéjük tartozol!
Ne! Ez az ember segíteni akar a fiúnak.
A nemes az nemes!
Végezzünk velük!
Nyugalom! Figyeljenek rám!
Állj!
Kereket old!
Gyáva féreg!
Akkor csak te maradtál.
Nyugalom!
A francba!
Átkozott piperkőc!
Állj!
André!
Mit érdekel?
Hagyjátok abba!
Ha megölitek őket, nem vagytok különbek a gyáva hercegnél.
Te meg ki vagy?
Újságíró.
Mi, polgárok, nem vagyunk olyan embertelenek, mint a nemesek.
Nem igaz?
- Igen! - Mi mások vagyunk.
Jobb lesz, ha most elmennek.
Köszönöm.
A nevem Bernard Châtelet. Újságíró vagyok.
André!
Attól tartok, többé nem lát majd a bal szemével.
Mi?
André!
Bocsáss meg!
Értem tetted.
Örömmel feláldozom érted a szemem,
Oscar.
Lady Oscar?
André!
Ez az én hibám.
Nem is sejtettem.
Nem tudtam, mennyire dühös a nép.
És ezért André...
Utána kell járnom.
Muszáj.
Meg kell ismernem a helyzetüket.
A Társadalmi szerződés című könyvében Jean-Jacques Rousseau azt írja:
„Az ember szabadnak született, és mindenütt láncra van verve.”
Mi? Ki akarsz lépni a királyi gárdától?
Elnézését kérem eme váratlan kérésért.
De...
Mit fogsz tenni?
Szeretném, ha áthelyeznének a francia nemzeti gárdához.
A nemzeti gárdához?
A királyi gárdában
minden katona válogatott nemes.
De a nemzeti gárda más.
Tudom.
- Akkor miért? - Vállra!
Hogy megvédjem az országunkat.
- Az országunkat? - Mellre!
Ha a lakosság több mint 80 százalék nem élhet békében,
az országnak nincs jövője.
Ha megvédjük a polgárokat,
megvédjük a nemzetet és a királyi családot.
Ebben hiszek.
Ne akarj megállítani!
Nem is állt szándékomban.
Mindig kitartottál amellett, amiben hiszel.
André! André itt van?
Jelentkezz a nemzeti gárdába!
Ne hagyd magára Oscart,
amíg az a beképzelt bolond meg nem tanulja a leckét, és fel nem mond!
Legalább kísérd el!
Igenis, uram.
Biztos, hogy jól van a szemed?
Igen, kezdem megszokni azt, hogy fél szemmel látom a világot.
Valóban?
André!
Bajba sodortalak az önző viselkedésemmel.
Mindig melletted maradok.
A nemzeti gárdában is.
Kapitány!
A téren várják.
Érettem.
Mit jelentsen ez, D'Agoult ezredes?
Pár perce még itt sorakoztak.
Mi? Egy nemesember lánya a kapitány?
Már biztos apukánál zokog.
Ha megszökik, az csak a javunkra szolgál.
- Mi folyik itt? - Mi?
Azt hiszed, egy nő parancsolgathat nekünk?
Mi is katonák vagyunk,
de nem csak látszólag, mint a királyi gárda!
- Így van! - „Látszólag”?
Nem akarunk nőt kapitánynak!
Milyen könnyedén letudtatok gyenge nőnek!
Hogyan?
Felháborodtatok, mert nő vagyok.
De ki mer kiállni ellenem?
Te ribanc! Én, Alain, megtanítalak rá, hogy ne beszélj így velünk!
Ha nyerek,
mindannyian szolgálatba álltok.
D'Agoult ezredes,
még ha veszítek is, a katonákat nem szabad megbüntetni.
El az útból
Harcosok vagyunk Meg nem hátrálunk
A veszélytől nem rettegünk Mindig óvjuk az életünk
Harcosok vagyunk Meg nem hátrálunk
Egy emberként küzdünk Igaz harcos a lelkünk
A nyomunkba sem érhetsz Kemény harcosunk vagyunk, érted?
Düh és harag éltet Ez jelenti a véged
Az életünkért küzdünk Ez a harcos énünk
Nem veszíthetünk Rajta, megküzdünk!
Még sosem volt ilyen tehetséges ellenfelem.
Kapitány! Biztos ne büntessem meg?
Ne.
- Vigyázz, nehogy eless! - Ide!
Anya, apa, siessetek!
A le Petit Trianonban kacsák is vannak.
Láttam őket.
Milyen nagyok már a gyerekek!
Olyan gyorsan repül az idő!
Előremennél?
Elolvasnék egy levelet, ami az imént érkezett.
Drágám, a gyerekek egyre nyugtalanabbak...
Felség, mi a baj?
Ő királyi felség!
Több mint tíz éve
a királynő viszonyt folytat von Fersen gróffal.
Rendszeresen találkozgattak, és intim kapcsolatot ápoltak.
Merem állítani, hogy Lajos Károly herceg
talán von Fersen gróf fia.
Én...
Kérlek!
Kérlek, bocsáss meg!
Szeretem von Fersent.
De kérlek, higgy nekem!
A kapcsolatunk sosem volt olyan mély, ahogy ez a levél állítja!
Esküszöm, hogy Lajos Károly a fiad.
Értem.
Amikor először találkoztunk,
olyan gyönyörű voltál,
mintha maga a szerelem istennője áldott volna meg.
Elkápráztattál.
Mindig olyan ragyogó volt a mosolyod!
Tündöklő voltál, vidám és játékos.
Ellenben én
kövér vagyok, és nem valami jóképű.
Nem értek a tánchoz és a szellemes beszélgetésekhez.
Felség!
De hozzám jöttél,
és megajándékoztál egy hercegnővel és két herceggel.
Csak nőként kerested a boldogságot.
Hogy róhatnám ezt fel neked?
Bárcsak karcsúbb és jóképűbb lennék! Akkor talán kimondhattam volna.
„Szeretlek.”
Franciaország pénzügyi helyzete tovább romlott,
a királyi család a csőd szélén állt.
Az elszegényedett nép elözönlötte Párizs utcáit.
A főváros helyzete reménytelenné vált,
mindenhol lázadások törtek ki, a nép fosztogatott.
Apámnak vendége van?
Lady Oscar!
Sir Jarjayes...
Sir Jarjayes azt akarja, hogy férjhez menj.
Férjhez?
Micsoda?
Apám sosem mondana ilyet.
A gazdám igenis komolyan beszél.
Éppen egy úriemberrel beszélget...
Kapitány!
Rég találkoztunk.
De Girodelle?
Apád volt olyan kedves engedélyezni,
hogy kérődként meglátogathassalak.
Atyám!
Folytathatjátok a Jarjayes vérvonalat.
Ha egy erős, okos fiúval ajándékoztok meg, az megnyugtatja atyai szívem.
Elment az eszed?
Oscar kisasszony!
Amióta először találkoztunk a királyi gárdában,
vágyakozom utánad.
A kezdetektől fogva
csakis nőként tekintek rád.
A kezdetektől fogva?
Úgy tekintettél rám?
Kisasszony!
Minél szebbé váltál abban a katona egyenruhában,
annál fájdalmasabb volt rád nézni.
Miért?
Miért fosztanád meg magad egy szerető otthontól?
Elég a játékból!
Nem megyek férjhez.
Oscar...
Ennyi idő után azt akarod, hogy nőként éljek?
Akkor mi értelme az életemnek?
Von Fersen előtt csak férfi lehettem.
Mire jó ez?
Mindig is szerettem a hazámat,
és azt tettem, amiben hittem.
De...
Elsősorban ember vagyok, nem királyné.
Büszkévé teszel engem és az egész Jarjayes családot.
Azt hiszed, egy nő parancsolgathat nekünk?
Folytathatjátok a Jarjayes vérvonalat.
Az megnyugtatja atyai szívem.
Az életem...
Kín és fájdalom marja a szívem
Eme tátongó sebet miért érzem?
Miért ily üres a szívem?
Ezt tovább már nem tűröm
A semmiben táncolok, érzem
Ezt tovább már nem tűröm
Nem látom át...
Az életem...
Oscar!
Elég volt az, hogy láthattalak.
Hogy a legközelebbi bizalmasod lehettem.
Azt hittem, örökre elrejthetem, amit érzek,
és életünk végéig
melletted lehetek.
Már ez sem adatik meg nekem?
Az nem lehet...
Új Heloise.
Szerelmi történet egy arisztokratáról és egy fiatal polgárról.
A társadalmi helyzetük miatt csak a halálban lehetnek együtt.
A halálban...
Oscar!
Nem értem, miért,
de mostanában nem tudom abbahagyni a sírást.
Új Heloise.
Régen olvastam, és nem tetszett.
Mi változott, André?
Látom, hoztál bort.
Elmondtad az esti imád?
Igen.
Miért van az, hogy ma este mindegyre csak a múlton jár az eszem?
A múlton?
Amikor először jöttél ebbe a házba,
miután a nagymamád befogadott.
Amikor először vívtunk.
A fenébe!
Amikor kineveztek Marie Antoinette
királyi gárdájának tisztjévé, holott még be sem fejeztem az iskolát.
Mindvégig te álltál a legközelebb hozzám.
Köszönöm, André.
Ne idd meg!
Állj, Oscar!
Másra sem tudok gondolni Csak a szerelmemre
Áltatom magam Semmi sem jut már az eszembe
Nem bírom visszafogni a lángot
Sajnálom.
Mit a ragyogó tekinteted ébresztett bennem
A hajad arany csillogása Ég a lelkemben
Csak egy isteni kötelek Mely mindent felülír
Kibogoznám, de egyre kuszább...
Akkor ígéretet tettem.
Vállalom a felelősséget a tettéért.
Kérem, végezzen velem itt és most!
Megesküdtem, hogy egy nap feláldozom érted az életem,
Oscar.
És mégis... Én...
André!
Jarjayes dandártábornok!
Alain egysége?
Igen.
Úgy hallom, eladták a francia gárda fegyvereit az utcán.
Bouillé tábornok úton van.
A tettetek aljas bűn a nemzet ellen!
Haladéktalanul megbüntetlek érte.
Várjon, Bouillé tábornok!
Mi van, dandártábornok?
Nem hiszem el, hogy ilyesmit tennének.
Kapitány, olyan naiv vagy!
Eladtuk a fegyvereinket.
- Micsoda? - De nincs érte lelkiismeret-furdalásunk.
- Így van! - Nem bánjuk!
A fegyvereladásból szerzett pénzemből
anyám egy hétig ehet meleg ételt!
- Az enyém is! - Apámat orvoshoz tudtam vinni.
Az öcsém abból kapta meg élete első cipőjét.
A törött üveg nem vágja többé a lábát!
Mit számít, ha börtönbe kerülök érte?
- Pontosan! - Büntessenek csak meg!
Istenem!
Fogalmam sem volt róla, hogy ennyire...
Hiába is kerestek kifogásokat.
Ez megbocsáthatatlan.
Bouillé tábornok!
Később szigorúan megbüntetem a katonákat.
Kérem...
Ne szóljon bele, hölgyem!
Mit tudhat egy nemes?
Büntessen meg minket, tábornok!
A kapitány is megbüntethet.
Csendet!
Egy hetet töltötök a katonai fogdában!
Tábornok, várjon!
Tábornok!
Fogda? Ennyi?
Örömmel.
Hát nem értitek?
Könnyű titeket megbüntetni.
Megvan hozzá a jogom.
De még ha erőszakot is alkalmazok veletek szemben,
a szíveteket nem uralhatom.
Mert a szív szabad.
Mindannyiunknak, bárkik is legyünk,
szabadság van a szívünkben, amit senki sem birtokolhat.
És ezért
sosem használom a hatalmamat, hogy elnyomjalak.
Sosem büntetlek meg.
Miért nem értitek meg végre?
Elnézést, hogy megütöttelek,
és azért, hogy bár a kapitányotok vagyok,
nem tudtam arról, milyen nehézségekkel küzdenek a családjaitok.
Nincs rá se okom, se képesítésem, hogy itt legyek.
Elhagyom a nemzeti gárdát, ahogy kértétek.
Az új kapitány kinevezéséig
D'Agoult ezredest nevezem ki helyettesemnek.
Jarjayes dandártábornok!
André, hozz egy lovat!
Oscar!
Emberek! Kérem, kövessétek d'Agoult ezredes parancsait!
Kapitány!
Kérlek, ne menj el!
Elmegyünk a fogdába.
Önszántunkból.
Nem azért, mert kényszerítettek.
- Büszkén. - Szabadok leszünk.
- Kapitány! - Megyünk!
Emberek!
Én...
Oscar!
És én majdnem megfosztalak ettől a nagy örömtől...
Hozd a bort, André!
Köszönöm.
Oscar!
Tegnap este én...
Mindig is te álltál a legközelebb hozzám.
Ezt már mondtam.
Igen.
Mostantól fogva
szeretném,
hogy mindig mellettem légy.
Ahogy eddig is.
Miről akartál beszélni velem?
Van egy férfi.
Attól tartok,
ha egy másik férfi felesége leszek, végez magával.
Annyira szeret engem.
Ha nem tudna tovább élni,
ha boldogtalanná válna,
akkor én lennék a legboldogtalanabb ember a világon.
André Grandierről beszélsz?
Úgy érted, ő az oka annak, hogy sosem mész férjhez?
Szereted?
Nem tudom.
Sosem gondoltam így rá.
Fivérekként nőttünk fel.
Együtt éltük át ifjú éveinket,
minden jót és rosszat,
szorosabban, mint azt a fivérek tennék.
És anélkül, hogy észrevettem volna,
a lelkünk egyre közelebb került egymáshoz.
Az ő bánata téged is bánatossá tenne.
Ennyit kell tudnom.
Mi?
Mert ha boldogtalan vagy,
akkor én lennék a legboldogtalanabb ember a világon.
De Girodelle...
Kérlek fogadd el
szerelmem egyetlen jeléül e gesztust!
Visszavonom a lánykérést.
Köszönöm, de Girodelle.
Mi?
Oscar?
Köszönöm, atyám.
Mit?
Te biztosítottad nekem azt az életet, amit éltem.
Bár nő vagyok, oly sokat láthattam a világból,
és emberként járhattam az utam.
Oscar!
Semmit sem bánok.
A szívem hívó szavát követem, és az általam választott úton járok.
A kardomnak és a fegyveremnek áldozom az életem,
és Mars gyermekeként élek.
Mert le tudtam bontani a falat Az igaz szerelem utat mutat
Többé nem tagadom meg magamat
Hiszek abba, aki vagyok
Nem számít, mit mondanak mások
Az életem emlékei
Annyira élénkek, egyet se feledek
Csak így élhetem az életem
Engedj el! Engedd el a lelkem!
Még acélláncok sem foghatnak vissza engem
Döntöttem, harcolok
Ez a sorsom
Vissza nem fordulok
Mert a Mars gyermeke vagyok
Nem, vissza nem fordulok
Hogy megmentsék az összeomló gazdaságot,
a kormány azt tervezte, megemeli a nép adóját.
Ez heves ellenreakciót váltott ki.
XVI. Lajosnak össze kellett hívnia
az egyház, a nemesek és a polgárok képviselőit
az Alkotmányi Nemzetgyűlésbe.
Bár ellenállásba ütköztek, a polgárok nem rettentek el.
Emberek!
Itt és most fogadjuk meg, hogy egy a szívünk, kezünk és hangunk!
Nem adjuk meg magunkat!
Milyen heves!
Milyen izgalmas!
Mind hisznek a jövőben.
A szabad szívüket követik.
Oscar! Térj vissza a királyi gárdához!
Nem vagy biztonságban.
Ezt hogy érti?
Franciaország minden részéről
őfelsége seregei összegyűlnek majd Párizsban.
A népet felkavarták a vulgáris, barbár polgári delegátusok.
A sereg visszaveri őket.
Minden tiszteletem, de a fegyveres erők a polgárok védelmét szolgálják.
Nem fordíthatják a fegyvert a nép ellen.
Oscar!
Felséged a küldötteket vulgárisnak és barbároknak írja le.
De nem értek egyet.
Szimpatizálsz velük?
Nem, én...
A király Istentől kapta a hatalmát.
Egyedül őfelsége uralkodhat Franciaország fölött.
Ha elfogadjuk a közemberek elveit, azt az ország nem éli túl.
Milyen büszke! Milyen rendíthetetlen az önbizalma!
Valaki, aki királynénak született,
nem is élhet másképp.
Oscar, gyere vissza a királyi gárdához!
A francia gárda kapitánya vagyok.
Eljött a búcsú ideje.
Ég önnel, Marie Antoinette királyné!
1789. JÚLIUS 10.
1789. július 10-én
sok ezred érkezett Párizsba Franciaország minden részéről.
Düh és fájdalom
Elértük a határainkat Nem bírjuk tovább
A sötétségben vergődünk
Látod, ahogy szenvedünk
Állampolgárok!
Végre valahára
a király nyíltan ellenünk szegült.
A dühünk lángol
Fegyvert rántunk
Eljött hát a mi óránk
Mindenkinek jár a szabadság
Tépjük el láncunk
Rendszerváltást várunk
A béklyókkal elbánunk
Emelt fővel lépjetek előre
Együtt sétálunk Fáklyafényben a jövőbe
Legyen hát egy új Franciaország
Tovább nem szolgálunk Mind szabadok vagyunk
Vive la France
Liberté, égalité, fraternité
Ez elfogadhatatlan, kapitány!
Ha mozgósítanak minket,
a nép ellen kell harcolnunk?
Nem feltétlenül.
Azt mondták, induljunk, nem azt, hogy harcoljunk.
Az nem ugyanaz?
Nemes vagy, szóval...
És ha nemes vagyok?
Szerinted ez nem fáj nekem?
Egy katona sem követ szó nélkül?
Veletek megyek. Személyesen veszem át a parancsnokságot!
- A kapitány? - Velünk?
Úgy érted, hogy mellettünk állsz?
Természetesen.
Ebben az esetben én jövök.
Állok szolgálatodra.
- Így van! - Igen!
André!
Igen?
Maradj itt!
Csak egy szemed van. Párizs túl veszélyes neked.
Együtt maradunk.
Magad mondtad.
Az árnyékod vagyok.
Nem létezhetek nélküled.
A pokol mélyére is elkísérlek.
André!
Megértem.
Akkor felejtsd el az önző kérésemet!
Maradj mellettem, és éltesd bennem a reményt!
Jó. Sosem hagylak el.
A szereteted határtalan.
Ez nagy baj.
Nem mondhatom el neki.
Senkinek sem mondhatom el.
Oscar!
Igen?
Amikor férjhez akartalak adni,
azt csak azért tettem, hogy megvédjelek a közelgő vihartól.
De szerintem
menned kell.
Kövesd az utad! Tedd azt, amire szenvedélyesen vágysz!
Bármi is történik,
bízz benne, apám, hogy nem neveltél gyávának!
Jó.
De...
De kérlek, ígérd meg,
hogy épségben hazatérsz!
Anyám!
Hoztam bort, Oscar.
Ide teszem.
André!
Igen?
Ma éjjel...
Csak ma...
Veled...
Igen?
Veled együtt...
André Grandier felesége akarok lenni.
Mindened nekem adod?
Az enyém leszel? Ez a vágyad?
Egy ilyen férfié?
Oscar!
Nem bírok tovább várni.
Vártam.
Éppen eleget vártam.
Oscar!
Nem bírom tovább.
Nem kell félned.
A tiéd leszek.
Oly finoman simogattad
Az árnyékod és az aurád
Eljött a pillanat
E fény felragyoghat
Mindenem neked adom...
Szeretlek.
Jóban és rosszban
megosztottam veled az életem.
Közös életünk lesz,
mindent megosztunk egymással.
Jelen voltál.
A múló tavasz hangjában.
A vakító nyári napokon.
Az őszt érezve, a kegyetlen télben.
Akár a csillagpár, Castor és Pollux,
ott voltál velem.
Szeretlek.
André!
A férjem.
Szeretlek.
Emberek! Indulj!
TUILERIÁK PALOTÁJA
1789. július 13-án
háborgások törtek ki, miután az éhező tömeg
kövekkel dobálta a Royal Allemand ezredet.
Katonák!
A katonák a tömegbe lőttek.
Már megmondtam.
A szívünk szabad.
Azt vallom, hogy minden ember szíve szabad,
nem birtokolható és nem uralható.
Szeretném felülírni egy korábbi állításomat.
Nem csak a szívnek jár a szabadság.
Minden ember, a lábujjától az utolsó hajszáláig
egyenlő Isten színe előtt, és ezért szabadnak kell lennie.
Mi, a francia polgárok
hősiesen kiállunk a szabadság, egyenlőség, testvériség eszméje mellett.
Ezennel lemondok a grófnői címemről,
és minden birtokomban lévő földről!
Döntsetek!
A nép ellen forduló nemesek bábjai lesztek?
Vagy éltek a szabadságotokkal,
és csatlakoztok a tömeg dicső megmozdulásához?
Kapitány!
Veled vagyunk, kapitány!
Éljen a kapitány!
Éljen Franciaország!
Bátor katonáim!
Harcoljunk a néppel karöltve, a nemzetünk jólétéért!
A történelmet nem egy hős vagy tábornok írja,
hanem mi, a polgárok.
Mi leszünk a nemzet névtelen hősei.
Irány a Tuilériák kertje!
Előre!
- André! - Igen?
A harc után összeházasodunk.
Ég veletek!
Ég veletek, régi kötelékek,
és egykor imádott múltam!
A nemzeti gárda!
Előre!
Tűz!
A francia gárda a mi oldalunkon áll?
Nem! A nemzeti gárda!
Oscar!
Tűz!
Felzárkózni!
Előre!
Széledjetek szét! Védjétek a polgárokat, kerítsétek be az ellent!
Ne engedjétek előtörni őket!
Egy nő vezeti őket, nem tartanak ki.
- A nemesek ölebei. - Ne becsüljétek alá a kapitányunkat!
Éljen a francia gárda!
Támogassuk a nemzeti gárdát!
Tűz!
Kész!
Tűz!
Jean!
Kész!
Oscar!
André!
Tűz!
André!
A szentségit!
Tűz!
Teringettét! Vissza!
Vissza a Champ de Marsra!
Maradj velünk! Minden rendben lesz.
Vissza a helyetekre!
Ne beszélj!
Miért hagyja el a kapitány
a csatateret?
Ne beszélj!
André!
Állítsuk el a vérzést!
A szemed.
Mi?
És...
az orrod.
Igen. Az ajkad.
Nem látsz?
Mióta tart ez, André?
- Mióta? - Kapitány!
Miért nem mondtad el?
Miért jöttél velem?
Átkozott bolond!
André!
Oscar!
A kék szemed.
Éppen olyan
mint Pégaszoszé.
És mint a szívet megremegtető szárnyai,
úgy hullámzik a szőke hajad a szélben.
A szélben...
André!
Ne menj el!
Ne hagyj el, kérlek!
Ne hagyj itt magamra!
André!
1789. július 14.
Ez a nap, amely világszerte híressé vált,
éppen úgy indult, mint az előző nap.
Tiszta volt az ég. Meleg volt.
Katonák!
A Bastille ágyúi mind Párizs utcáira mutatnak.
A polgárok a szívükben tomboló haragtól vezérelve
közelednek a Bastille-hoz.
Csatlakozzunk hozzájuk!
Harcoljunk velük!
Indulunk, André.
Készen állsz?
Egy pillanat!
Sajnálom.
A Bastille-hoz!
- Nyissátok ki! - Adjátok át a fegyvereket!
Parancsnok, mi a parancsa?
A polgárok csak egy lázadó tömeg. Nem érnek fel hozzánk.
Tüzelésre készülj!
Tűz!
Segítsetek a sérülteknek!
Miért lőnek?
Megmenekültünk!
A nemzeti gárda!
Kész!
Tűz!
Eljött a pillanat Ledobjuk a láncunkat
Eleget szenvedtünk Megtörték a lelkünk
Magas volt és kemény Áttörhetetlennek tűnő fal...
Telitalálat!
Készüljetek a következő körre! Egy csapással végzünk velük!
Polgárok! Gyújtsátok meg a szalmával teli szekereket!
A füst leple alatt közelítsetek a hídhoz!
Alain! Lőj tovább! Célozz az ágyúzókra!
Pierre!
Segítsd a katonákkal a polgárokat, engedjék le a hidat!
Lerohanjuk az épületet!
Jó. Tüzeljetek!
Ha a polgárok bent vannak, fedezzétek őket!
A kapitányuk.
Rá célozz!
Ne féljetek!
La Salle, hozd az ágyúkat, hogy lőjük át a kaput!
Kapitány!
Tűz! Mire vársz még?
Kapitány!
- Kapitány! - Kapitány!
Alain, a karod!
Harcoljatok tovább!
Ne hagyjátok abba! Lőjetek!
Már csak egy kevés kell.
És ledől a Bastille.
- Igenis, kapitány! - Igenis!
An...
Én Andrém!
Fájt?
Add a kezed, André!
Adj nekem bátorságot!
Kapitány!
Tégy le, Alain!
A frontvonal mögött vannak orvosok.
Kérlek!
Tegyél le!
André
már vár.
Békére leltem.
Az elveimet követtem.
Semmit sem bántam meg.
Mert megtapasztaltam a szerelmet.
Kapitány! A Bastille-ra kitűzték a fehér zászlót!
Végre! Elesett.
Hőn imádott Franciaországom!
E bátor, csodás francia nép!
Szabadság, egyenlőség, testvériség.
E nemes eszmék
maradjanak örökre az emberiség alapelvei!
Éljen
Franciaország!
Kapitány!
- Kapitány! - Kapitány!
- Sikerült! - Hurrá!
Győztünk!
1789. július 14.: A Bastille bukása
Egy új fejezet a történelemben.
1789. augusztus 26.: Emberi és polgárok jogok nyilatkozata
Ez a nyilatkozat kimondja a szabadság tiszteletét és minden ember egyenlőségét,
és az emberiség történelmének fontos mérföldkövévé vált.
1789. október 5.: Az asszonyok menete
Az élelmiszerhiány miatti dühtől fűtött
párizsi nők bevonultak Versailles-ba.
1789. október 6.:
A királyi család örökre elhagyta Versailles-t,
és a párizsi Tuilériák palotájába tart.
1791. június 20.: A Varennes-i szökés
A királyi család von Fersen segítségével menekülni próbált. Sikertelenül.
A polgárok dühe egyre csak nőtt.
1792. augusztus 13.:
A királyi hatalmat visszavonták.
A királyi családot a Tour du Temple-be zárták.
1792. szeptember 21.: A monarchia eltörlése
XVI. Lajos lemondott. Franciaországot köztársasággá nyilvánították.
1793. január 21.:
XVI. Lajost kivégezték.
1793. augusztus 1.:
Marie Antoinette-et elválasztották a gyerekeitől
és a Conciergerie-be költöztették.
1793. október 16.:
Marie Antoinette-et kivégezték.
1810. június 20.:
Hans Axel von Fersent egy feldühödött tömeg megölte hazájában, Svédországban.
Marie Antoinette-nek tett ígéretéhez híven sosem nősült meg.
A francia forradalmat
a Bastille 1789. július 14-ei bukásától kezdve
a terror jellemezte,
ami Napóleon 1799. november 9-én véghez vitt puccsával ért véget.
Ezek a rózsák viharos időket éltek túl,
elszántan követve céljaikat.
És továbbra is teljes pompájukban virágoznak,
ragyogóan, nemesen.
Színük sosem fakul,
mert melengető fényben fürödnek.
Feliratfordító: Péter Orsolya