Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi er midt på 1700-tallet.
Grunnet de turbulente forholdene i Europa
ønsker både Østerrike og Frankrike
at deres allianse skal vare evig.
Den franske tronarvingen Ludvig gifter seg med Marie Antoinette av Østerrike.
Det er mai 1770.
Bruden sitter i en vogn som nettopp har ankommet Frankrike.
Så dette er Frankrike.
Endelig får jeg se disse omgivelsene og disse menneskene!
Ærede Marie Antoinette.
Fra og med i dag er du Frankrikes kronprinsesse.
Omgivelsene og menneskene er dine.
Å, se der!
Like flott som alltid.
Hertuginne Noailles, hvem er det?
Hm?
Det er Oscar François de Jarjayes.
Frankrike har så kjekke adelsmenn.
Ærede Marie Antoinette.
- Oscar er en dame. - Å?
Hun er yngste datter av general Jarjayes.
Selv om hun er kvinne, er hun kaptein i Den kongelige garde.
Oscar François de Jarjayes.
MAI 1770 I COMPIÈGNE
Deres Kongelige Høyheter.
Hennes Høyhet kronprinsessen har ankommet.
Det er en glede å møte Deres Majestet. Hvordan står det til?
For en nydelig brud!
Det er som om du har kommet for å spre glede til hele Frankrike.
Du godeste!
Nå,
der ser du min sønnesønn Ludvig, kronprinsen og din nye ektemann.
Er dette ektemannen min?
Kom igjen! Skal du ikke hilse bruden din med et kyss?
Nå som den skjønne bruden har ankommet...
Jeg fikk ikke antydning til hjertebank.
Er dette alt?
Å, nå er vi nesten fremme.
Den yngste datteren til den berømte keiserinne Maria Theresia av Østerrike,
Marie Antoinette.
Den yngste datteren i Jarjayes-familien, en adelsslekt ved det franske hoffet,
oppdratt som gutt og sin fars etterfølger, Oscar François de Jarjayes.
Og så stedet der disse to rosene
skulle oppleve en svært stormfull tid.
Det var her, på Versailles i Frankrike.
La kjærligheten vår blomstre
THE ROSE OF VERSAILLES
På strålende vis
Dette er vår skjebne
Ikke snu deg vekk Våre følelser vil aldri svikte
La kjærligheten vår blomstre
Rosen på Versailles
Lyset fra våre hjerter vil vise vei
Til våre dagers ende
Da jeg slo øynene opp
Visste jeg allerede At min reise var i gang
En overdådig tiara
Skal jeg godta Det morgendagen min bringer?
Fanget bak hvite knapper Der holdt jeg mitt selvbedrag
Hjertet mitt tier ikke lenger stille Nå vil jeg høre dets brøl
Lyset skinner gjennom løvverket
I dag kjenner jeg vinden, min kjære
Jeg vil aldri glemme det Jeg så lyset ditt skinne så sterkt
Jeg ofrer meg for alltid Jeg vier mitt liv til deg
Våre følelser lar seg ikke kue Vi skal fly
La kjærligheten vår blomstre
På strålende vis
Dette er vår skjebne
Ikke snu deg vekk Våre følelser vil aldri svikte
La kjærligheten vår blomstre
Rosen på Versailles
Lyset fra våre hjerter vil vise vei
Til våre dagers ende
Dagene lysner Vi visner aldri
Hold hodet hevet La dem si hva de vil
Jeg vil heller slå ut i blomst på himmelen
Vi har ikke tid til å vente på regnet
Strekk deg etter vår evige lykke Vi lengter etter en gledens sang
Blomstre som en rose Det er nå eller aldri
Lytt til hjertet ditt Bli med meg
Du er blitt bedre, André.
Jeg har langt igjen før jeg kommer opp på ditt nivå.
Endelig er den her.
Dagen du har ventet så lenge på.
Ja.
Da jeg var elleve år gammel,
sa min far at jeg skulle tjene og beskytte Marie Antoinette,
som en dag skulle gifte seg med kronprinsen.
Jeg så henne for første gang i dag.
Det var som om hun lyste av verdighet.
Hun er virkelig den fødte dronning.
Jeg fikk en påminnelse om
at det er min plikt å beskytte henne med alt jeg har.
André.
Fra nå av blir du et dagligdags syn her på slottet, som min tjener.
Jeg trenger hjelpen din mer en noen gang.
Du kan stole på meg.
Jeg har alltid stått ved din side, og der blir jeg værende.
Godt jobbet i dag, Oscar.
Far.
Du er til stor ære for meg, og for hele Jarjayes-familien.
Takk skal du ha.
- Fektetrening igjen, André? - Bestemor?
Hør her.
Frøken Oscar gir deg kanskje spesialbehandling,
men dette må du ikke glemme:
Vi lekfolk er her som tjenere.
Det vet jeg, så klart.
- Forstår du? - Ja, far.
Det vet jeg godt.
Alt som glitrer i vår verden
Alt er mitt, uten unntak
Alle mine ønsker er oppfylt
I hopetall, som stjerner på himmelen
Dusker og diamanter Alt jeg er glad i, har jeg her
Champagne og sjokolade Jeg vil kose meg
Alle samler seg sporenstreks
Alt jeg trenger å gjøre, er å smile
Tradisjoner og skikker De er strenge, men like fullt
Hver dag er jeg opptatt Med teselskap og hoffball
Det er så herlig La vie en rose
Alt du ser her nå, er mitt
All lykken jeg ble lovet
Ja, de vil alle følge meg Jeg er ledestjernen deres
Likevel føler jeg at noe mangler
Alt du ser her nå, er mitt
Det er slik jeg har tenkt hele tiden
Ja, de vil alle følge meg Jeg er ledestjernen deres
Likevel føler jeg at noe ikke stemmer
Ingen kan se det
At jeg føler det slik
Det er et tomrom i hjertet mitt Hva skyldes det?
Men jeg har fortsatt tro på meg selv
Jeg er den jeg er
Jeg skal fortsette å leve som meg selv
Og som jeg har lyst til
Alt du ser her nå, er mitt
Ja, de vil alle følge meg Jeg er ledestjernen deres
Skal ingen legge merke til meg?
Her er jeg Helt alene
Vi har vært gift i tre år,
så hvorfor er ikke kronprinsen mer åpen med meg?
Hans Høyhet er en diskret og stille type.
For lenge siden leste jeg en bok.
Det sto at en kvinne skal møte den rette, forelske seg og bli vedkommendes kone.
Kjærligheten skal plutselig falle ned fra oven, som Ikaros,
og brenne i hjertet hennes som et uimotståelig inferno.
Er jeg dømt til å leve livet ut
uten å føle det slik?
En dag vil du bli dronning av Frankrike.
Det er en glimrende rolle å spille.
Det er noe de fleste kvinner bare kan drømme om.
Men...
Jeg, Oscar, har det viktige ansvaret for å beskytte deg.
Det er en stor ære å utføre den plikten.
Oscar.
Hvis du var en mann, ville jeg ha forelsket meg i deg.
Du kan ikke, prinsesse!
Det å snike seg ut til Paris på kveldstid er ingen god idé.
Vær så snill, Oscar!
Jeg får pustevansker her inne.
Maskerade, maskerade En oppstaset fest
Maskerade, maskerade En drøm for en kveld
Skjul ansiktet ditt La hjertet ditt synes
La oss danse Og glemme alt annet
Maskerade, maskerade En gåtefull fest
Maskerade, maskerade En sødmefull frukt
Vi møtes og danser Vi flyter forbi hverandre
Blant champagneboblene Virvler kjærlighetens gift
En konkurranse om kjærligheten
Et omskiftelig spill
Hvor er de små kaninene?
Hvor er hundene?
Med synd og nytelse
Med kjærlighet og korrupsjon
Hvisking og sukk svirrer i luften
Unnskyld meg, unge dame.
Kan jeg få neste dans?
Oppgi navnet ditt.
Oscar!
Når man spør om noens navn,
er det vanlig å oppgi sitt eget først.
Jeg heter Oscar François de Jarjayes
og er kaptein i Den kongelige garde.
Mitt navn er Hans Axel von Fersen.
Jeg er en greve fra Sverige.
Von Fersen.
Hvis du ønsker å snakke med damen,
så kom til slottet i Versailles og be om en formell audiens.
Dette er kronprinsessen av Frankrike,
Marie Antoinette.
Deres Høyhet.
En ung svensk greve ønsker audiens hos deg.
Takk for at du kommer på besøk, grev von Fersen.
Det er en glede å se deg igjen.
Nei! Hjelp meg!
Deres Høyhet!
Lukk øynene, Deres Høyhet!
Oscar!
Deres Høyhet!
Oscar!
André, ikke sant?
Hesten du tok med ut fra stallen
gjorde at kronprinsessen ble skadet.
Dette vil koste deg livet.
Deres Majestet!
Hva skal dette bety?
Det var et uhell.
Det var ikke André sin skyld.
Det tror jeg dere alle var vitne til.
Deres Majestet.
Hvis du er nødt til å straffe André...
...så tar jeg ansvaret, som hans overordnede.
Da ber jeg deg ta livet av Oscar François, her og nå.
Oscar.
Det var ikke André sin feil!
Deres Majestet, jeg bevitnet hele hendelsesforløpet.
Vær så snill.
Von Fersen.
Jeg kan også dø for det som er rett.
Hvordan skal jeg kunne akseptere...
Deres Majestet!
Marie Antoinette.
Deres Majestet, det var min egen feil!
Jeg insisterte på å få prøve ridning.
Jeg skremte hesten med uvørenheten min.
André. Oscar. Von Fersen.
Jeg orker ikke tanken på at noen av dere skal dø for min skyld.
Det ordner seg.
Kongen er en godhjertet mann.
Greit.
Hvis kronprinsessen insisterer,
vil ingen bli klandret i dette tilfellet.
André.
Din overordnede er raus.
Deres Majestet.
Von Fersen, jeg takker deg av hele mitt hjerte.
Jeg vil alltid stå i gjeld til deg.
Oscar.
- Oscar! - Oscar!
Nå har jeg aldri...
Du er fryktelig forslått.
Men kammerpiken din har en spesiell salve.
Takk skal du ha.
André!
Gå ut, sammen med grev von Fersen!
Nettopp.
Hva er problemet?
Skjuler franske adelsmenn kroppen sin for hverandre?
Hvordan våger du å snakke slik om vår frøken?
Så han er en kvinne?
Å, det stemmer.
Greit nok,
Oscar virker sart og litt skjør,
men...
For en merkverdig person.
Oscar.
En dag skal jeg ofre livet mitt for deg,
slik du satte ditt på spill for meg i dag.
April 1774.
Kong Ludvig 15 ble plutselig syk.
Sykdommen som rammet ham var kopper.
EN MÅNED SENERE
Kongen er død!
Lenge leve den nye kongen, Hans Majestet Ludvig 16!
Gratulerer, Deres Majestet.
Fra og med i dag er du dronning av Frankrike.
Lenge leve kong Ludvig 16! Lenge leve dronningen!
Ludvig 16 og Marie Antoinette var ikke engang 20 år gamle,
men den unge kongen og dronningen skulle nå regjere over Frankrike.
Vår konge og dronning Vår blest, våre blomster, vårt lys
Fred og heder De skal lede vårt land
Tiden med tung skattlegging er over
Vi frykter ikke lenger sult eller sykdom
Kom tilbake til oss, fordums Paris!
Vi vil få et bedre liv I dag og i morgen
Vår konge og dronning...
Den nye kongen og dronningen er veldig populære.
Det viser at folk ser frem til nye tider.
Oscar.
Takk for innsatsen din så langt.
Nå blir du major i Den kongelige garde, og jeg vil alltid ha deg ved min side.
Vi kommer også til å gi deg dobbelt så høy lønn som før.
For noen på under 20 år er dette en ufattelig stor ære.
Samtidig...
Frankrikes økonomi er for tiden alt annet enn god.
- Vennligst bare gi meg min nåværende lønn. - Men...
Ellers
kommer jeg til å måtte avslå tilbudet.
Jeg forstår, men...
Da kan jeg gi deg hva enn du måtte ønske.
Min kjære Oscar, hva ønsker du deg?
Mitt ønske er at du skal bli en praktfull dronning av Frankrike.
Det er alt, Deres Majestet.
Du store!
Jeg liker denne siden av deg, Oscar.
Nå vet jeg det!
Neste gang kan du ta med deg André,
og von Fersen også.
Ja, vi fire kan kose oss med et tilbakelent teselskap.
Fremad marsj!
På aksel gevær!
Presenter gevær!
Kaptein de Girodelle.
Gratulerer med forfremmelsen.
Jeg tror en som deg ville passet bedre som major.
Nei.
Tvert imot tror jeg at du gjør deg godt i en lederstilling.
Takk.
- Er noe i veien? - Hva?
Du virker litt utenfor i dag.
Det er bare noe du innbiller deg.
En lekmann som meg, i teselskap?
For en ære.
Hun er ganske åpen om følelsene sine.
Hun gjør alt hun kan for dem hun liker.
Jeg frykter for den siden av henne.
Å? Hva mener du?
Alle pengene hun bruker, kommer fra skattlegging av borgerne.
Lurer på hva de vil synes om henne på sikt.
Du bekymrer deg for mye.
Hele folket forguder dronningen sin.
Jeg håper det fortsetter slik.
Likevel...
Det er én ting jeg nå vet jeg må gjøre.
Oscar, jeg kom hit i dag for å ta farvel.
Å?
Jeg har besluttet å dra tilbake til Sverige
for å beskytte dronningens renommé.
Hennes renommé?
Ja.
Har du ikke lagt merke til det?
Jeg er glad ryktene ikke har begynt å gå.
Jeg har innsett...
...at hun har fått et spesielt godt øye til meg
og vært for snill med meg.
Bare noen stjålne øyeblikk
Minnene står fortsatt klart for meg
Så uskyldig, i all evighet Jeg mistet rent pusten...
Ja.
Da hun var kronprinsesse,
sto hun ganske fritt til å treffe folk og gjøre som hun ville.
Nå er situasjonen en annen.
Hun er dronning av Frankrike.
Derfor har jeg bestemt meg for å reise,
før ryktene sprer seg og ikke lar seg stanse.
Jeg har tenkt på det samme.
Jeg hadde faktisk planer om å oppsøke deg
og råde deg til å forlate Frankrike.
Nå skjønner jeg at du ikke trengte noen oppfordring fra meg.
Jeg forstår. Vi tenkte det samme.
Oscar.
Jeg vil at du skal beskytte og støtte henne på mine vegne.
Selvsagt. Det har du mitt ord på.
Jeg fikk sjokk da de sa du var en kvinne,
men skillet mellom mann og kvinne er uviktig i dette tilfellet.
Du er en redelig og verdsatt venn.
Den følelsen er gjensidig.
Bra.
Oscar, jeg er sikker på at vi vil sees igjen.
Ikke sant?
Jo, det gjør vi.
Uten tvil.
Har von Fersen dratt tilbake til Sverige?
Hva feiler det meg?
Hva er dette for noe?
Det føles som om jeg har et stort hull hjertet mitt.
Etter at von Fersen reiste,
omringet Marie Antoinette seg med sine favoritter ved hoffet
og levde et ekstravagant liv i luksus.
Det å spille om penger når yndlingene dine måtte foreslå det,
det å gi dem tomter og titler når de måtte spørre...
Jeg ber deg innstendig om å slutte med disse tingene.
Å, Oscar.
Jeg vil gjøre det jeg kan for å hjelpe vennene mine.
Jeg vil skape god stemning. Det er det hele.
Deres Majestet!
I løpet av de neste tre årene
ble vanlige folks liv et liv i fattigdom.
Marie Antoinettes ekstravaganse var selvsagt ikke den eneste årsaken,
men folks bitterhet rettet seg i hovedsak mot henne.
Det er tomt for brød!
- Ungen min sulter. - Det er den østerrikske kvinnens feil.
- Hun slipper ikke unna med dette. - Fortsetter det slik, så dør vi!
ÅR 1778
Det må være fire år siden sist. Jeg kjente deg knapt igjen.
Det går gjetord om deg helt til Sverige.
Den kvinnelige kapteinen med nådeløse evner.
Nå, hvor lenge blir du i Frankrike?
Vel, vi får se.
Jeg har kommet tilbake hit for å se etter en kone.
Hva?
Jeg har fått ordre fra min far.
Jeg må føre slekten videre.
Jeg kan ikke forbli ungkar for alltid.
Jeg skjønner.
Vet Hennes Majestet det?
Jeg skal på hoffbesøk i morgen.
Jeg kan ikke treffe henne på ordinært vis, som i gamledager.
Nettopp.
Så von Fersen planlegger å gifte seg?
Hvorfor smerter det meg?
Hans Axel von Fersen.
Ha meg unnskyldt.
Jeg er her for å finne en ektemake.
Gå forsiktig, Deres Majestet.
Så Von Fersen skal gifte seg.
Det er da helt normalt?
Hvorfor skulle jeg bli overrasket?
Hvorfor det?
Hjertet mitt.
Det er best slik.
Jeg må ikke knytte meg tettere til Hennes Majestet.
Å erkjenne disse følelsene ville være et svik mot kongen av Frankrike.
Fra nå av
kan jeg bare følge med på lang avstand.
Von Fersen?
Jeg beklager, Deres Majestet.
Det behøves ikke.
Nå,
har du allerede valgt deg en ektemake?
Jeg skal snart møte en rekke unge kvinner.
Jeg skjønner.
Når du har tatt en avgjørelse, så si ifra.
Da må jeg gratulere deg.
Takk for gode ord.
Jeg håper du blir lykkelig.
Von Fersen.
Å, min kjære von Fersen!
Som stjerner på himmelen Så stillferdig
Jeg vet at noe har skjedd Det begynte den kvelden
Jeg prøver fortsatt å finne ordene For å kunne være ærlig med deg
Kjenn hjertet mitt slå Jeg elsker deg så høyt
Du er alt jeg ser, min elskede Ikke snu deg bort
Jeg skal holde fast i deg Og aldri gi slipp
Mitt hjerte er ditt, og ditt er mitt Det kan ikke benektes
Dette øyeblikket er alt vi får
Hold meg tett inntil deg Slipp aldri taket
Jeg må vite om du føler det samme som meg
Er dette himmelen? Jeg tror på oss to
Nå må du bare være ærlig med meg
Med meg
Dette er ekte følelser
Kjærligheten min er overveldende
Nå må du bare være ærlig med meg
Samme hva sannheten er
Så tilhører den oss to
Den tilhører oss to
Tilgi meg.
Om jeg så mistet livet her og nå,
ville jeg ikke angret.
Du trenger ikke forklare.
I hele mitt liv har jeg aldri følt meg så lykkelig.
Kjærlighetens klang
Hvem vet hva som venter?
Min kjærlighet varer evig
Det sverger jeg på, her og nå I dette øyeblikk
Hennes Majestet stråler. Hun er vakrere enn noensinne.
Å, har du ikke hørt det?
Det sies at grunnen er han du vet. Grev von Fersen.
De er elskere. Elskere, altså.
Du godeste!
Dette er bekymringsverdig.
Hun er dronningen av Frankrike!
Et svik mot Hans Majestet kongen
er et svik mot landet.
Noe så fælt...
Jeg beklager, Deres Majestet. Jeg ser meg nødt til å si noe.
Hele hoffet farer med sladder om ditt forhold til von Fersen.
I din rolle som dronning er du å anse som en landsmoder for hele Frankrike.
Har du glemt det?
I tillegg
snakker folk negativt om ekstravagansen din,
ikke bare blant borgerne, men blant hoffet også.
Vær så snill. Hør på meg, jeg ber deg.
Om noe ikke gjøres, er jeg redd Deres Majestet kan havne i fare.
Du skal ha takk
for at du er så bekymret for meg.
Så da...
Når det er sagt,
selv om du er kvinne, er det visst noe du ikke forstår.
Da jeg kom til dette landet som kronprinsens brud,
var jeg bare 14 år gammel.
Jeg hadde ikke opplevd min første kjærlighet.
Jeg var fortsatt et bekymringsløst barn.
For å bevare alliansen mellom de to landene våre,
skulle jeg bli kronprinsessen, dronningen, landsmoderen.
Jeg ble tvunget til å glemme at jeg var en kvinne ved navn Marie Antoinette.
Likevel
er jeg først og fremst menneske, og så dronning!
Jeg har et følsomt hjerte.
Jeg er en kvinne med stort behov for å elske og bli elsket!
Deres Majestet.
Hans Majestet kongen er en edel mann.
Han er godhjertet, anstendig og flittig.
Jeg har stor respekt for ham.
Men...
Men den følelsen kan ikke kalles kjærlighet.
Von Fersen...
Hele hensikten ved min ungdomstid var å treffe ham og elske ham.
Han var min første kjærlighet.
Følelsen falt plutselig ned fra oven, som Ikaros,
og brenner i hjertet mitt som et uimotståelig inferno.
Jeg trodde aldri jeg ville få oppleve det i hele mitt liv,
men jeg føler det slik nå.
Hvordan er det mulig?
Jeg er selv kvinne,
men jeg klarte ikke å forstå hennes ensomhet og smerte!
Lykke og hva det vil si Fargen på din egen sorg
Bare fasaden var viktig...
Helt siden den dagen min far sa at det var min plikt,
har jeg jobbet for å beskytte henne, med livet som innsats.
Men jeg mislyktes.
Selv om jeg var rett ved siden av henne.
Oscar.
Hvordan kan kjærligheten være Et tomt dilemma?
Ingenting kan forklare Dette lille, blafrende lyset
Det gjemmer seg langt inni meg
Hva rokker ved mitt hjerte?
Jeg har tatt en avgjørelse.
Jeg har aldri tenkt å gifte meg.
Von Fersen.
Det er bare én kvinne jeg vil tilbringe livet med
og elske med hele meg.
Det er også bare én kvinne som elsker meg
og vil gi meg alt hun har.
Det vil aldri være mulig for meg å gifte meg med den kvinnen.
Derfor
skal jeg aldri gifte meg med noen, så lenge jeg lever.
Det er Guds vilje.
Von Fersen.
Når det er sagt...
Det smerter meg dypt
hver gang jeg ser Marie Antoinette.
Jeg elsker henne så høyt, men likevel...
Noe så grusomt.
Følelsen falt plutselig ned fra oven, som Ikaros,
og brenner i hjertet mitt som et uimotståelig inferno.
Plutselig.
Som Ikaros.
Men denne følelsen...
Du store!
Herlighet, så vakker hun er!
Jeg har aldri sett henne før.
Det er visst en grevinne fra utlandet.
Vi står side om side Jeg vil få et glimt av ansiktet ditt
Øynene dine har alltid fokusert På det som er langt unna
Om det bare fantes en måte
Å få deg til å legge merke til meg på Det er mitt ønske
Nå tar jeg farvel Adjø, min elskede
Vår ungdoms glansdager Vi var unge og uskyldige
Når jeg lengter etter deg
Er jeg alltid alene om denne kjærligheten
For nå har jeg en måte å gjøre det på
En måte jeg setter min lit til
Jeg må godta min skjebne
Jeg beveger meg fremover
Jeg skjuler smerten og arrene
Vil ikke vise mitt sanne jeg
Jeg lever med sverdet i hånden
Dette er min eneste vei her i livet
Den gang du og jeg Så hverandre inn i øynene
Da ble min dunkle verden Opplyst av et gnistrende lyn
Kjærlighet ved første blikk
I det øyeblikket forsto jeg alt
En kongelig tittel er en stor ære
Men jeg har funnet en eviggrønn drøm Det ene øyeblikket med ekte kjærlighet
Jeg kan ikke gi slipp på noen av dem
Begge sider av meg skinner sterkt
For nå har jeg en måte å gjøre det på
En måte jeg setter min lit til
Jeg må godta min skjebne
Jeg beveger meg fremover
Hjertet mitt har ingenting å skjule
Jeg trenger ikke flykte fra noe
Jeg lever med hjertet i hånden
Dette er min eneste vei her i livet
Jeg vil være meg selv Jeg vil være meg selv
Jeg må passe på meg selv
Også når det stormer som verst
Jeg vil være meg selv Jeg vil være meg selv
Jeg må passe på meg selv
Som en blomst i nordavind
I dette sannhetens øyeblikk Skal jeg sette livet på spill
Til mine dagers ende Er du den eneste for meg
Om vi er sammen eller ikke Det spiller ingen rolle
Jeg bærer alltid kjærligheten min med meg
Dette er min eneste vei her i livet
For nå har jeg en måte å gjøre det på
En måte jeg må sette min lit til
Jeg må godta min skjebne
Jeg vil aldri angre på det
Samme hvor kraftig stormen er Jeg kan takle alt sammen
Uten frykt, jeg er sterk i troen
Dette er min eneste vei her i livet
Jeg vil være meg selv Jeg vil være meg selv
Jeg må passe på meg selv
Også når det stormer som verst
Jeg vil være meg selv Jeg vil være meg selv
Jeg må passe på meg selv
Som en blomst i nordavind
Det ble turbulente tider, med stadig flere store endringer.
På den andre siden av Atlanterhavet gikk de britiske koloniene i Amerika
til krig mot Storbritannia for å bli uavhengige igjen.
Ettersom Storbritannia ble sett på som en fiende,
støttet Frankrike amerikanerne.
Som følge av krigen ble Frankrikes økonomi ytterligere svekket.
Så inntraff en rekke naturkatastrofer,
og Frankrike ble rammet av alvorlig matmangel.
SYV ÅR SENERE, I 1785
- Det er tomt! - Hvor er brødet?
Stopp tyven!
Det er verre enn jeg trodde.
Lekfolket blir alltid ofre for tyranni.
Hadde ikke bestemoren min tatt meg til seg da jeg var barn, så ville selv jeg...
Altså...
Du har helt rett.
Men adelen på Versailles, og Hans Majestet kongen...
Dronningen også...
De vet ingenting om nøden langs gatene i Paris.
Tilgi ham, vær så snill!
Han prøvde å stjele penger fra hertugens tjener.
For en skandale.
Gutten hoppet visst ut i veien med vilje, for å stoppe vognen.
Så kom tjeneren ut.
Da prøvde ungen å knabbe lommeboken hans.
Det er så lite mat her at gutten ikke har spist noen ting.
Det var nok bare et innfall.
Omstendighetene spiller ingen rolle.
Denne forbrytelsen vil koste ham livet.
Vennligst legg vekk pistolen!
Hva?
Trekk unna. Hvem tror du at du er?
- Vær så snill... - Stille!
Pokker ta deg!
Vi orker ikke mer!
Hva slags mann retter en pistol mot et barn?
Stans.
Oscar!
Du er en av dem!
Nei! Denne personen vil hjelpe gutten.
En adelsmann er en adelsmann!
Ta dem!
Ro dere ned! Hør på meg!
Stopp!
Han slipper unna!
For en feiging!
Da er du nestemann.
Ro dere ned.
Fanken!
Din jævla snobb!
Stopp!
André!
André. André!
Samme for meg!
Stans!
Dreper dere dem, er dere like ille som den feige hertugen.
- Hvem i helvete er du? - Han er journalist i avisen.
Vi vanlige folk er ikke umenneskelige, slik adelen er.
Eller hva?
- Stemmer! - Vi er ikke som dem!
Greit. Nå bør dere dra.
Jeg setter pris på det.
Jeg heter Bernard Châtelet. Jeg er avisjournalist.
André!
Jeg er redd han kan miste synet på venstre øye.
Hva?
André.
Tilgi meg. Du gjorde det for min skyld.
Jeg ville gladelig ofret et øye for deg når som helst, Oscar.
Oscar?
André.
Det var min feil.
Jeg ante ingenting.
Jeg ante ikke omfanget av sinnet blant folket.
Som følge av det, André...
Jeg vil vite mer.
Det er jeg nødt til.
Jeg må vite hvordan de har det.
I boken Om samfunnspakten skriver Jean-Jacques Rousseau:
«Mennesket er født fritt, overalt er det i lenker.»
Hva? Du slutter i Den kongelige garde?
Jeg beklager at det kommer brått på.
Men hva skal du gjøre i stedet?
Jeg vil gjerne overføres til Den franske vaktgarden.
Til vaktgarden?
I Den kongelige garde
er alle soldatene håndplukkede adelsmenn.
I vaktgarden er det noe ganske annet.
Det vet jeg.
Så hva er grunnen?
Jeg vil beskytte landet vårt.
Landet vårt?
Når over 80 prosent av befolkningen ikke lever i fred,
har Frankrike ingen fremtid.
Hvis vi beskytter borgerne,
beskytter vi nasjonen, og dermed også kongefamilien.
Det er min oppfatning.
Du får meg ikke fra det.
Jeg skal ikke prøve.
Du er tross alt ikke til å rikke når du gjør det du har tro på.
André! Er André her?
Du skal verve deg i vaktgarden.
Du blir ved Oscar sin side,
helt til det arrogante fjolset lærer leksen sin og slutter.
Hold henne med selskap.
Ja, min herre.
Er du sikker på at det går greit med øyet ditt?
Ja, jeg er blitt ganske vant til å se verden med ett øye.
Har du?
André.
Jeg har bare vært til bry for deg med min selvsentrerte fremferd.
Jeg vil alltid følge deg, i vaktgarden eller hvor det måtte være.
Kaptein.
Alle står klare på paradeplassen.
Mottatt.
Oberst d'Agoult, hva skal dette bety?
For noen øyeblikk siden sto de korrekt oppstilt.
Jaså? Datteren av en adelsmann som kaptein?
Nå vil hun sikkert sladre til pappa.
Hvis hun stikker av, er det en bonus for oss.
- Hva foregår her? - Hva?
Ha! Tror du vi tar ordre fra en kvinne?
Vi er også gardister, men vi er ikke bare til pynt, som Den kongelige garde!
- Det stemmer! - "Til pynt"?
Vi vil ikke ha en kvinne som kaptein!
Hvorfor er dere så opptatt av at jeg er kvinne?
Hva mener du?
Dere maser om at jeg er en dame,
men hvem av dere er tøffe nok å konkurrere med meg?
Din kjerring!
Jeg, Alain, skal lære deg at du ikke får snakke slik til oss!
I så fall, hvis jeg vinner,
må dere alle gå med på å trenes opp.
Oberst d'Agoult,
om jeg så taper, må du ikke straffe soldatene.
Unna vei
Vi er krigere Vi gir oss aldri
Vi frykter ikke fare Vi setter livet på spill
Vi er krigere Vi gir oss aldri
Vi er navnløse tropper Vi er ekte soldater
Ingen kan holde tritt med oss Vi er uslåelige krigere
Med vårt glødende sinne Slår vi deg i hjel på stedet
Vi slåss for å overleve Det er det som gjør oss til krigere
Det er uaktuelt å tape Jeg møter deg til duell
Jeg har aldri møtt noen som er like dyktige som deg.
Kaptein! Burde jeg ikke straffe ham på noe vis?
Ikke gjør det.
- Gå forsiktig. - Herover!
Mor! Far! Skynd dere!
Det er ender i dammen ved Petit Trianon!
Jeg har sett dem!
Barna er blitt så store.
Tiden flyr så fort.
Å!
Kan dere gå i forveien?
Jeg vil lese ferdig et brev som kom tidligere i dag.
Kjære? Barna begynner å bli rastløse.
Hva er i veien, Deres Majestet?
Til Deres Majestet kongen.
I mer enn ti år
hadde dronningen et romantisk forhold til grev von Fersen.
De to møttes regelmessig til intim omgang.
Jeg vil hevde at prins Ludvig Karl
kan være von Fersens sønn.
Jeg... Jeg...
Vær så snill.
Tilgi meg, snille deg.
Jeg elsker von Fersen,
men du er nødt til å tro meg.
Forholdet vårt var aldri så nært som det står i det brevet!
Jeg sverger på at Ludvig Karl er Deres Majestets sønn.
Jeg skjønner.
Den første gangen jeg traff deg,
var du så nydelig.
Du lyste som en gudinne fra topp til tå.
Jeg ble rent blendet.
Du hadde alltid et strålende smil.
Du var gløgg, munter og leken.
Jeg, derimot,
jeg er tykkfallen og lite heldig med utseendet.
Jeg er ingen god dansepartner eller samtalepartner.
Deres Majestet.
Men du giftet deg med en som meg,
og du har gitt meg en prinsesse og to prinser.
Du var bare ute etter å kjenne glede som kvinne.
Hvordan kan jeg bebreide deg for det?
Om jeg bare var slankere og kjekkere, kunne jeg kanskje ha sagt det.
"Jeg elsker deg."
ÅR 1788
Frankrikes økonomiske situasjon ble stadig verre.
Kongefamilien var på randen av konkurs.
Fattigfolk fra provinsene strømmet inn i gatene i Paris.
Snart var det ikke lenger håp for hovedstaden,
for det foregikk opptøyer og plyndring overalt.
Har faren min gjester?
Frøken Oscar!
Herr Jarjayes...
Herr Jarjayes sier at han vil du skal gifte deg.
Gifte meg?
Hva er det du snakker om?
Far ville aldri sagt noe sånt.
Herren mener alvor!
Han snakker med en mann nå.
Kaptein.
Det var lenge siden.
De Girodelle?
Din far har vært så snill å tillate
at jeg oppsøker deg som frier.
Far!
Sammen kan dere føre Jarjayes-familien videre,
og gi meg ro i sjelen ved å fostre en sterk, skarp sønn.
Har du gått fra vettet?
Mademoiselle Oscar.
Helt siden vi først møttes i Den kongelige garde
har jeg higet etter deg.
Helt siden starten, i alle disse årene,
har jeg bare kunnet se deg som kvinne.
Siden starten?
Som kvinne?
Mademoiselle.
Jo vakrere du blir, kledd i den uniformen,
jo mer piner det meg å se på deg.
Hva er grunnen?
Hva er grunnen til at du skyr unna hjemmets trygghet og varme?
Nå holder det!
Jeg har ikke tenkt å gifte meg.
Oscar.
Vil du nå plutselig at jeg skal leve som kvinne?
I så fall:
Hva har vært poenget med livet mitt så langt?
Foran von Fersen fikk jeg bare være mann.
Hvorfor var det slik?
Jeg har alltid elsket fedrelandet mitt
og stått støtt i det jeg har trodd på,
men likevel...
Jeg er først og fremst menneske, og så dronning!
Du er til stor ære for meg, og for hele Jarjayes-familien.
Tror du vi tar ordre fra en kvinne?
Sammen kan dere føre Jarjayes-familien videre,
og gi meg ro i sjelen.
Livet mitt.
Hvis hjertet mitt tåler denne smerten
Hvordan kan sårene føles så ekte?
Hvordan kan hjertet mitt være så tomt?
Jeg holder ikke ut lenger
Jeg har alltid danset alene i tomrommet
Jeg holder ikke ut lenger Jeg ser ingenting...
Livet mitt er...
Oscar.
Jeg har nøyd meg med bare å se på deg.
Bare det å være din nærmeste, og...
Jeg trodde jeg kunne skjule følelsene mine for evig,
og at helt til døden skilte oss ad,
kunne jeg bare være ved din side.
Skal jeg ikke engang kunne det lenger?
Det er ikke mulig.
Den nye Héloïse.
En kjærlighetshistorie om en adelsmannsdatter og en lekmann.
Statusskillet mellom dem er så stort at de bare kan være sammen i døden.
I døden.
Oscar.
Jeg forstår ikke hvorfor,
men jeg har ikke klart å stoppe tårene i det siste.
Den nye Héloïse.
Jeg har lest den før, og da likte jeg den ikke.
Nå gråter jeg av den. Hva kan det skyldes?
Jeg ser du har tatt med vin.
Har du bedt kveldsbønnen din?
Det har jeg.
Hvorfor tenker jeg stadig på gamledager i kveld?
Gamledager?
Den dagen du dukket opp her i huset,
fordi bestemoren din tok deg til seg.
Den første gangen vi fektet sammen.
Søren!
Den dagen jeg ble valgt til å tjene Marie Antoinette
i Den kongelige garde, før jeg var ferdig på militærskolen.
Hele veien var det du som sto meg nærmest.
Takk, André.
Ikke drikk den.
Stans, Oscar!
Denne kjærligheten er alt jeg tenker på
Om og om igjen Er det bare min egen lidenskap?
Jeg kan ikke holde igjen lenger
Jeg beklager.
Den har våknet til liv Jeg ser ditt glødende blikk
Det glitrer, som ditt gylne hår
Hver eneste lokk er så dyrebar
Jeg drar hendene gjennom det...
For lenge siden avga jeg et løfte.
Jeg tar ansvaret, som hans overordnede.
Da ber jeg deg ta livet av Oscar François, her og nå.
Jeg sverget på at jeg skulle ofre livet for deg en dag,
Oscar.
Likevel... Jeg...
André.
Brigader Jarjayes!
- Troppen til Alain? - Det stemmer!
Jeg har hørt at de selger gardevåpen på gaten.
General Bouillé er på vei!
Dette er en forbrytelse mot fedrelandet!
Dere vil bli straffet sporenstreks!
Vent, general Bouillé!
Hva er det, brigader?
Jeg kan ikke tro at de ville gjort noe sånt.
Kaptein, du er like naiv som alltid.
Vi solgte faktisk våpnene våre!
- Hva? - Vi angrer ikke det spor.
- Det stemmer! - Vi angrer ikke!
Pengene jeg tjente på å selge våpen
gir moren min varm mat i en uke!
- Samme her! - Jeg kunne sende faren min til legen!
Lillebroren min fikk sitt første par med sko!
Nå slipper han flere glasskår i føttene!
Jeg bryr meg ikke om jeg får fengsel!
- Ikke jeg heller! - Straff oss som du vil!
Herregud.
Jeg ante ikke
at de hadde det slik.
Det hjelper ikke med unnskyldninger!
Dette er utilgivelig.
General Bouillé!
Jeg skal se til at soldatene får ettertrykkelig refs senere,
så vær så snill...
Ikke legg deg borti det, kvinnfolk!
Hva vet vel en adelig som deg?
Bare straff oss, general!
Kaptein, du burde også straffe oss.
Stille!
En uke i vaktarresten på dere alle!
Vent, general! Vær så snill!
General!
Arrest? Er det alt?
Det gjør meg ikke noe!
Skjønner dere ingenting?
Det er enkelt å straffe dere.
Den myndigheten har jeg.
Men selv om jeg bruker makt mot dere,
har jeg ingen kontroll over hjertene deres.
Det er fordi at hjertet er fritt.
Hver og én av oss, hvem vi enn er,
har en frihet i hjertet vårt som ingen kan eie.
Derfor, som følge av det,
bruker jeg aldri myndigheten min til å undertrykke dere.
Jeg straffer dere aldri.
Hvorfor forstår dere ikke det?
Jeg beklager at jeg slo dere,
og for det at jeg, selv om jeg er befalen deres,
ikke har visst noen ting om hva familiene deres sliter med.
Jeg har ingen grunner eller kvalifikasjoner til å bli her.
Etter deres ønsker slutter jeg nå i vaktgarden.
Frem til en ny kaptein blir oppnevnt,
utroper jeg oberst d'Agoult til fungerende kaptein.
Brigader Jarjayes.
André, skaff meg en hest.
Oscar.
Soldater. Vennligst følg oberst d'Agoults ordre.
Kaptein!
Ikke slutt, er du snill!
Vi går til vaktarresten!
Av egen fri vilje!
Ikke fordi vi ble pålagt det!
- Med stolthet! - Vi står fritt!
- Kaptein! - Vi gjør det!
Soldater.
Jeg...
Oscar.
Jeg var på nippet til å berøve deg denne store gleden.
Kom med vinen, André.
Takk.
Oscar.
I går kveld var jeg...
Det er du som alltid har stått meg nærmest til nå.
Det er som jeg sa til deg.
Ja.
I tiden fremover
vil jeg at du skal fortsette
å stå ved min side.
Akkurat som alltid.
Hva var det du ville snakke med meg om?
Det finnes en mann her.
Jeg har en mistanke om
at hvis jeg ble noen andres kone, ville han ikke utstått det.
Så høyt elsker han meg.
Hvis han ikke hadde kunnet leve lenger,
eller hvis han ble ulykkelig,
ville jeg også blitt den mest ulykkelige i verden.
Sikter du til André Grandier?
Er han grunnen til at du aldri vil gifte deg med noen?
Elsker du ham?
Jeg vet ikke.
Jeg har aldri tenkt på ham på den måten.
Vi var som søsken.
Nei, vi delte vel heller barndommen,
på godt og vondt,
som mye mer enn bare søsken.
Uten at jeg fikk det med meg,
vokste sjelene våre mer og mer sammen.
Så hans sorg ville være din egen sorg.
Det er alt jeg trenger å vite.
Hva?
For hvis du ble ulykkelig,
ville også jeg blitt den mest ulykkelige i verden.
De Girodelle.
Jeg ber deg ta imot
det eneste jeg kan gi deg som bevis på min kjærlighet.
Jeg trekker frieriet.
Takk, de Girodelle.
Oscar?
Jeg må takke deg, far.
Hva?
Det var du som ga meg livet jeg har levd.
Selv om jeg er kvinne, har jeg sett så mye av verden,
og jeg har forsøkt å finne min egen vei som menneske.
Oscar.
Jeg angrer ikke lenger på noe.
Jeg vil følge mitt eget hjerte
og den stien jeg har valgt.
Jeg skal hengi meg til sverdet mitt og pistolen min,
og leve som et barn av krigsguden Mars!
Jeg har klart å rive ned veggen Og forstå hva ekte kjærlighet betyr
Jeg skal aldri tvile på meg selv igjen
Fra nå av skal jeg tro på meg selv
Samme hva andre måtte si
Jeg har sterke minner fra et helt liv
De står så levende for meg At de ikke lar seg overse
Min eneste vei her i livet
Slipp meg løs Sett sjelen min fri
Ikke engang kjetting Kan legge bånd på min frihet
Jeg har bestemt meg Jeg har tenkt å slåss
Dette er min skjebne
Jeg ser meg aldri tilbake
For jeg er et barn av Mars
Nei, jeg ser meg aldri tilbake
I et forsøk på å redde økonomien fra kollaps
planla myndighetene å øke skattene enda mer.
Reaksjonene var sterke og uunngåelige.
Ludvig 16 hadde ikke annet valg enn å tilkalle representanter
fra presteskapet, adelen og borgerne
til en nasjonalforsamling kalt generalstendene.
Selv om de var i hardt vær, sto borgernes delegater på sitt.
Mine herrer!
La oss her og nå love at vi skal slå vår styrke og våre stemmer sammen!
Vi lar oss ikke stanse!
Så lidenskapelige.
Så engasjerende.
De har alle tro på fremtiden.
De følger sine egne, ubundne hjerter.
Oscar. Kom tilbake til Den kongelige garde.
I vaktgarden er du i fare.
Hva er det du mener?
Fra hele Frankrike
er kongens væpnede styrker på vei for å samles i Paris.
Folk lar seg hisse opp av de vulgære, barbariske delegatene.
- Styrkene skal tøyle dem. - Med respekt å melde:
De væpnede styrkene er ment å beskytte borgerne.
De burde ikke rette våpnene sine mot folket.
Oscar.
Deres Majestet beskrev delegatene som vulgære og barbariske,
men det kan jeg ikke si meg enig i.
Du sympatiserer med dem, eller hva?
Nei, jeg...
Kongens makt er gitt ham av Gud.
Kun Hans Majestet alene kan lede Frankrike.
Landet vårt vil ikke overleve hvis vi tar borgernes standpunkt.
For en stolthet, for en urokkelig selvtillit.
Er man født til å være dronning,
kan man ikke ha det annerledes.
Oscar, kom tilbake til Den kongelige garde.
Jeg er kaptein i vaktgarden.
Et endelig farvel.
Adjø, dronning Marie Antoinette.
10. JULI 1789
Frem mot 10. juli 1789
ankom mange militære regiment Paris fra hele Frankrike.
Sinne og smerte
Grensen er nådd Vi orker ikke mer
Mørket preger dagene våre
Dere ser at vi lider
Medborgere!
Endelig skjer det.
Kongen utfordrer oss, det franske folket!
Nå lar vi raseriet vårt brenne
Grip til våpen, mine medborgere
Tiden er inne
Alle mennesker er født frie
Nå bryter vi
Med l' ancien régime
Og med disse ulidelige lenkene
Vi løfter hodet og står støtt
Vi går sammen, i fakkellys, inn i fremtiden
Vi tar grep om et nytt Frankrike
Vi lar oss ikke styre Vi er alle frie
Å, vive la France
Frihet, likhet, brorskap
Dette er uakseptabelt, kaptein!
Hvis vi blir mobilisert,
betyr vel det at vi må rette våpnene våre mot folket?
Ikke nødvendigvis.
Ordren går ut på å mobilisere, ikke å rykke frem.
Hva er forskjellen?
Du er adelig, så...
Jeg er adelig, og hva så? Tror du det betyr at dette ikke smerter meg?
Er det ingen soldater som vil følge meg?
Jeg blir med dere og tar kommandoen personlig!
- Hva? - Kommer kapteinen?
Mener du å si at du velger å stå sammen med oss?
Selvfølgelig.
I så fall blir jeg med.
Når jeg følger dine ordre!
- Enig! - Ja!
André.
Ja?
Du bør bli her.
Du har bare ett øye. Paris er for farlig for deg.
Du og jeg skal fortsette å være sammen.
Du sa det jo selv.
Jeg er skyggen din.
Jeg kan ikke eksistere uten deg.
Jeg blir med deg lukt ned i helvete.
André.
Jeg forstår.
Da har jeg en selvsentrert anmodning.
Hold deg nær meg, slik at jeg ikke mister motet.
Ja. Jeg skal aldri forlate din side.
Din varme kjenner ingen grenser.
Dette er ille. Jeg kan ikke si det til henne.
Jeg kan ikke si det til noen.
Oscar.
Ja?
Da jeg ba deg om å gifte deg,
var det med ønske om å beskytte deg
fra stormen som er på vei,
men...
Du burde delta.
Delta og følge stien du har valgt. Gjøre det din lidenskap krever av deg.
Samme hva som måtte skje,
kan du være viss på at du ikke oppdro noen feiging, far.
Ja.
Men...
Men du må være snill og love meg
at du sørger for å komme hjem igjen.
Mor.
Oscar?
Jeg kommer med vin.
Jeg setter den her.
André.
Ja?
I natt...
Denne ene natten...
Med deg...
Hva?
Sammen med deg...
La meg være André Grandiers kone.
Vil du gi meg hele deg?
Mener du at du vil være min?
Være med en som meg?
Oscar!
Jeg kan ikke vente lenger.
Som jeg har ventet.
Jeg har ventet mer enn lenge nok.
Oscar.
Jeg klarer ikke vente mer!
Det er ingenting å være redd for.
Jeg vil være din.
Du kjærtegner meg så forsiktig
Med din skygge og din utstråling
Nå er tiden inne
For at lyset vårt skal skinne
Jeg gir deg hele meg...
Jeg elsker deg.
I gode og onde dager.
Jeg har delt livet mitt med deg.
Slik kan vi fortsette å dele livet med hverandre
og gi hverandre alt vi har.
Du var der.
Da fuglene sang om våren.
Da solen strålte om sommeren.
Da høsten lå i luften og da vinterkulden var bitende.
Vi var som tvillingstjernene Castor og Pollux.
Du var der med meg.
Jeg elsker deg.
André.
André!
Min ektemann.
Jeg elsker deg.
Soldater! Fremad marsj!
TUILERIENE
Den 13. juli 1789
brøt det ut opptøyer etter at sultne borgere
kastet stein på Royal Allemand-regimentet.
Soldater!
En tropp har åpnet ild mot sivile.
Som jeg har sagt før:
Hjertet er fritt.
Jeg sa at hvert eneste menneske har en frihet i hjertet sitt
som ingen kan eie eller undertrykke.
Nå vil jeg rette opp en feil i det jeg sa.
Det er ikke bare hjertet som fortjener frihet!
Alle mennesker, fra hver fingertupp til hvert hårstrå,
er like under Guds åsyn og må være frie.
Nå kan vi, borgere av Frankrike,
ta et heroisk standpunkt under slagordet frihet, likhet og brorskap.
Jeg frasier meg herved min tittel som grevinne
og hele landområdet jeg eier!
Nå må dere ta et valg!
Vil dere være et redskap for adelen og vende ryggen til folket?
Eller vil dere bruke friheten deres
og slutte dere til massene i en ny, edel bevegelse?
Kaptein!
Selvsagt står vi bak deg, kaptein!
Lenge leve kapteinen!
Vive la France!
Nå, mine tapre soldater.
La oss kjempe sammen med folket for landets beste!
Historien skrives ikke av én krigshelt eller én general,
men av oss alle, som borgere!
Vi skal bli nasjonens navnløse helter!
Vi setter kursen mot hagen ved Tuileriene!
Til angrep!
- André. - Hva?
Vi forbereder bryllup når slaget er over.
Farvel.
Farvel til alle de gamle hemningene
og dagene jeg pleide å like så godt!
Vaktgarden!
Fremad!
Fyr!
Er vaktgarden på vår side?
Ikke vaktgarden!
Oscar.
Fyr!
Hold formasjonen.
Fremover!
Nå sprer vi oss!
Beskytt borgerne og omring fienden!
Ikke la dem rykke frem!
De ledes av en kvinne. De kommer til å rakne!
- Adelens kjøtere. - Ingen undervurderer kapteinen vår!
Lenge leve vaktgarden!
La oss støtte vaktgardistene!
Fyr!
Sikt!
Fyr!
Jean? Jean!
Jean!
Sikt!
Oscar!
André!
Fyr!
André!
Fanken heller.
Fyr!
Pokker ta dem. Retrett!
Retrett til Champ-de-Mars!
Bli hos oss! Det går nok bra!
Du... Du må fortsette å kommandere.
Ikke si noe.
Hvorfor... skulle en kaptein
forlate... slagmarken?
Ikke si noe!
André. La oss stoppe blødningen først.
Øynene dine.
Hva?
Og...
...nesen din.
Ja, og leppene dine.
Kan du ikke se?
Når begynte dette, André?
- Når var det? - Kaptein!
Hvorfor sa du det ikke til meg?
Hvorfor ble du med meg?
Din fordømte tosk!
André.
Oscar.
Å.
Å!
De blå øynene dine.
De er akkurat som øynene til en pegasus.
Og slik de praktfulle vingene dens slår,
slik bølger det gylne håret ditt i vinden.
I vinden.
André.
Nei, bli her!
Ikke forlat meg.
Ikke la meg bli igjen her alene!
André!
14. juli 1789.
Denne dagen, som ble kjent over hele verden,
begynte akkurat som dagen før.
Himmelen var klar. Det var varmt.
Soldater!
Kanonene på Bastillen peker alle ut mot gatene i Paris.
Med stort raseri og hjerter i brann
rykker innbyggerne nærmere Bastillen.
La oss bli med dem!
La oss kjempe med dem!
Da drar vi, André.
Er du klar?
Et øyeblikk, bare.
Ha meg unnskyldt.
Mot Bastillen!
- Åpne! - Gi oss våpnene!
Kommandør, hva beordrer du oss til?
Det er bare en brautete folkemengde. Dette er ingen sak for oss.
Klare!
Fyr!
Hjelp de skadde!
Hvorfor skyter de?
Vi er reddet!
Vaktgarden!
Klare!
Fyr!
Nå skjer det Vi rister av oss lenkene
Lidelsene tar knekken på oss Vi har fått nok
Bak høye, tykke murer Virket de uangripelige...
Fulltreffer!
Lad kanonene på nytt! Vi slår til på alle fronter samtidig!
Medborgere!
Tenn på vognene med høy!
Angrip vindebroen i ly av røyken!
Alain! Fortsett å skyte! Sikt på dem som bruker kanonene!
Pierre!
Få soldatene til å hjelpe borgerne med å senke vindebroen!
Vi stormer borgen!
Sånn skal det gjøres! Fortsett å skyte!
Dekk innbyggerne ved å skyte samtidig når de kommer seg inn!
Kommandanten deres!
Sikt på henne!
Ikke mist motet!
La Salle, rull kanonene fremover så vi kan sprenge porten!
Kaptein!
Skyt! Hva venter dere på?
Kaptein!
- Kaptein! - Kaptein!
Alain! Armen din!
Fortsett... å slåss.
Fortsett... å skyte.
Bare... litt til.
Da vil... Bastillen falle.
- Ja, kaptein! - Ja, kaptein!
André.
Min... André.
Gjorde det... vondt?
Gi meg hånden din, André.
Ikke la meg miste motet.
Kaptein. Kaptein!
Legg meg ned, Alain.
Du kan få førstehjelp bak frontlinjen.
Jeg ber deg.
Legg meg ned, er du snill.
André.
Han venter... på meg.
Jeg har funnet fred.
Jeg har fulgt min egen vei.
Jeg har levd et liv helt uten anger.
For jeg fikk oppleve kjærlighet.
Kaptein!
Et hvitt flagg over Bastillen!
Endelig... har den falt!
Mitt elskede Frankrike.
Det modige, fremragende franske folket.
Frihet, likhet og brorskap.
Måtte disse hederlige idealene
alltid være hjørnesteiner for menneskeheten.
Vive... la... France.
Kaptein!
- Kaptein! - Kaptein!
- Vi klarte det! - Hurra!
Vi vant!
14. juli 1789: Stormingen av Bastillen.
Denne hendelsen ble begynnelsen på et nytt kapittel i historien.
26. august 1789: Menneskerettighetserklæringen.
Denne erklæringen, som fremmer frihet og likeverd for alle,
ble en varig milepæl i menneskehetens historie.
5. oktober 1789: Kvinnemarsjen.
Oppildnet av matmangelen
marsjerte kvinner fra Paris mot Versailles.
Den 6. oktober 1789
måtte kongefamilien forlate Versailles for alltid
og forflytte seg til palasset Tuileriene i Paris.
20. juni 1791: Flukten til Varennes.
Med hjelp fra von Fersen forsøkte konge- familien å forlate landet, men mislyktes.
Sinnet vokste seg sterkere blant borgerne.
Den 13. august 1792
ble den kongelige autoriteten opphevet.
Kongefamilien ble fengslet i Tour du Temple.
21. september 1792: Avskaffelsen av monarkiet.
Ludvig 16 abdiserte, og Frankrike erklærte seg som republikk.
Den 21. januar 1793
ble Ludvig 16 henrettet.
Den 1. august 1793
ble Marie Antoinette adskilt fra barna sine
og flyttet til Conciergerie.
Den 16. oktober 1793
ble Marie Antoinette henrettet.
Den 20. juni 1810
ble Hans Axel von Fersen drept av en sint folkemengde hjemme i Sverige.
Han holdt sitt løfte til Marie Antoinette, og giftet seg aldri.
Den franske revolusjonen,
som begynte med stormingen av Bastillen den 14. juli 1789,
resulterte i det såkalte skrekkveldet,
som endte med Napoleons statskupp den 9. november 1799.
Disse rosene opplevde stormfulle tider,
men holdt hardt fast ved sin egen frie vilje.
Og de blomstrer stadig så vakkert,
på livlig og verdig vis.
Fargen deres falmer aldri,
og de bader i varmt lys.
Tekst: Synne H. Rustad