Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mijlocul secolului al 18-lea.
Având în vedere turbulențele din Europa,
Franța și Austria își doreau
ca alianța lor să fie trainică.
Delfinul Franței, Ludovic, s-a căsătorit cu arhiducesa Maria Antoaneta a Austriei.
E mai 1770.
Trăsura miresei a ajuns în Franța.
Deci asta e Franța!
În sfârșit, văd acest loc și îi văd pe acești oameni!
Arhiducesă Maria Antoaneta!
De azi înainte, sunteți Delfina Franței.
Tot ce e aici vă aparține.
Priviți!
E foarte drăguț!
Contesă de Noailles, cine e el?
Cine?
E Oscar François de Jarjayes.
Lorzii sunt atât de chipeși în Franța!
Arhiducesă!
Oscar e femeie.
E fiica cea mică a generalului Jarjayes. Deși e femeie, e căpitan în Garda Regală.
Oscar François de Jarjayes...
MAI 1770, COMPIÈGNE
Altețele Voastre!
Alteța Sa, Delfina, a sosit.
E o plăcere să vă cunosc, Maiestate!
Ce mireasă frumoasă!
Prezența ta aici va bucura toată Franța.
Vai de mine!
Așa!
Acolo e nepotul meu, Ludovic, Delfinul și noul tău soț.
El e soțul meu?
Vino! Nu-ți întâmpini mireasa cu un sărut?
Acum că ai așa o mireasă...
Inima mea nici n-a tresărit.
Oare e normal?
Aproape am ajuns.
Fiica cea mică a împărătesei austriece Maria Tereza,
Maria Antoaneta.
Născută în familia de nobili Jarjayes, care a slujit familia regală franceză,
Oscar François de Jarjayes a fost crescută ca băiat pentru a-l succede pe tatăl ei.
Locul în care acești doi trandafiri
aveau să trăiască asemenea vremuri tumultuoase...
a fost Versailles, Franța.
Sufletele noastre vor cunoaște iubirea
THE ROSE OF VERSAILLES
În glorie
Acesta e destinul nostru
Nu renunța niciodată Iubirea nu ne va dezamăgi
Sufletele noastre vor cunoaște iubirea
Trandafirul de la Versailles
Inimile noastre vor străluci
Pentru totdeauna
Când m-am trezit
Am știut deja că aventura a început
O diademă frumoasă
Să-mi accept soarta de mâine?
Am fost ferită de lume și mințită
Inima mea nu va mai tăcea O voi lăsa să facă ce vrea
Lumina străbate printre frunze
Vântul bate tare azi, iubito
Îmi voi aminti mereu cum strălucești
Sacrificiul meu e pe vecie
Știi că aș renunța la viața mea
Suntem meniți să fim liberi
Sufletele noastre vor cunoaște iubirea
În glorie
Acesta e destinul nostru
Nu renunța niciodată Iubirea nu ne va dezamăgi
Sufletele noastre vor cunoaște iubirea
Trandafirul de la Versailles
Inimile noastre vor străluci
Pentru totdeauna
Zilele strălucitoare Să nu se termine niciodată
Sunt mândră de noi
Ce se spune?
Trandafirul mândru înflorește
Nu așteaptă ploaia
Vom căuta tot ce poate fi al nostru Vom cânta de bucurie
Vom înflori ca un trandafir Acum ori niciodată
Ascultă-ți inima Vino cu mine
Te descurci mai bine, André.
Mai am mult până ajung la nivelul tău.
În sfârșit, a venit ziua pe care ai tot așteptat-o!
Da.
Când aveam 11 ani,
tata mi-a spus că o voi sluji pe Maria Antoaneta,
care se va mărita cu Delfinul.
Azi am văzut-o pentru prima dată.
E foarte demnă.
S-a născut să fie regină.
Mi-am amintit
că e datoria mea s-o protejez cu orice preț.
- André! - Da.
De acum înainte, mă vei ajuta și vei veni în vizită la palat mai des.
Acum am mare nevoie de tine.
Poți conta pe mine!
Mereu ți-am fost alături și așa va fi și în continuare.
Bună treabă azi, Oscar!
Tată!
Îmi faci cinste mie și întregii familii.
Mulțumesc!
- Iar scrimă, André? - Bunico!
Ascultă!
Domnița Oscar îți oferă tratament special,
dar tu nu trebuie să uiți!
Ca oameni de rând, rolul nostru e de a servi.
Știu asta.
- Înțelegi? - Da, tată.
Știu prea bine...
Tot ce e mai fermecător
E la dispoziția mea, fără excepție
Toate dorințele mele sunt îndeplinite
Nenumărate ca stelele de pe cer
Dantele, diamante Toate lucrurile mele preferate
Șampanie, ciocolată Vreau să mă distrez
Toți se adună în jurul meu
Tot ce trebuie să fac e să zâmbesc
Tradițiile și convențiile sunt rigide
Dar eu merg la petreceri și baluri
E minunată viața în roz
Tot ce vedeți aici e al meu
Mi s-a promis că voi fi fericită
Mă vor urma cu toții Eu sunt regina lor
Dar tot simt că-mi lipsește ceva
Tot ce vedeți aici e al meu
Asta am crezut mereu
Mă vor urma cu toții Eu sunt regina lor
Dar tot simt că ceva nu e în regulă
Nimeni nu știe
Ce simt
E un gol în inima mea
De ce?
Dar încă mai cred în mine
Știu cine sunt
Voi continua să fiu la fel
Și să trăiesc așa cum vreau
Tot ce vedeți aici e al meu
Mă vor urma cu toții Eu sunt regina lor
Nu observă nimeni
Cât sunt de singură?
Suntem căsătoriți de trei ani.
De ce nu e Delfinul mai deschis cu mine?
Alteța e o persoană discretă și tăcută.
Am citit într-o carte mai de mult
că femeia își întâlnește sufletul pereche, se îndrăgostește și se căsătorește.
Iubirea pică din cer ca Icar
și arde în inimă ca o furtună irezistibilă.
Îmi voi trăi restul zilelor
fără să simt asta?
Într-o zi, veți deveni regina Franței.
E o îndatorire minunată.
Majoritatea femeilor pot doar să viseze la asta.
Dar...
Eu am rolul important de a vă proteja.
E cea mai mare onoare pentru mine.
Oscar...
Dacă erai bărbat, mă îndrăgosteam de tine.
Prințesă, nu e bine ce faceți!
Nu e bine să mergeți la Paris pe furiș la ora asta târzie.
Te rog, Oscar!
Simt că mă sufoc aici.
Mascarada, o petrecere colorată
Mascarada, un vis de o noapte
Ascunde-ți chipul, arată-ți inima
Să dansăm și să uităm de tot!
Mascarada, o petrecere secretă
Mascarada, un fruct dulce
Dansăm și ne întâlnim
În bulele de șampanie Vârtejește otrava iubirii
Căutăm iubirea
Un joc efemer
Unde sunt iepurii albi?
Unde sunt câinii?
În păcat și plăcere
În dragoste și corupție
Șoapte și suspine flutură în aer
Scuzați-mă, domniță!
Îmi acordați un dans?
Cum te numești?
Oscar!
Când întrebi numele unei persoane,
se obișnuiește să te prezinți tu înainte.
Sunt Oscar François de Jarjayes,
căpitanul Gărzii Regale.
Mă numesc Hans Axel von Fersen.
Sunt un conte din Suedia.
Von Fersen,
dacă vrei să vorbești cu domnița,
vino la Palatul Versailles și depune o cerere oficială!
Domnița e Delfina Franței,
Maria Antoaneta.
Alteță!
Un tânăr conte suedez dorește o audiență cu dvs.
Mulțumesc de vizită, conte von Fersen!
E un privilegiu să vă revăd.
Nu! Ajutor!
Alteță!
Închideți ochii, Alteță!
Oscar!
Alteță!
Oscar!
André!
Calul adus de tine i-a făcut rău Delfinei.
Vei plăti cu viața pentru asta.
Maiestate!
Ce se petrece?
A fost un accident.
André nu are nicio vină.
Ați fost martori cu toții.
Maiestate,
dacă e nevoie să-l pedepsiți pe André,
voi suporta eu consecințele.
Vă cer să-mi luați viața acum!
Oscar...
Nu a fost vina lui André!
Maiestate, am văzut tot ce s-a întâmplat.
Vă implor!
Von Fersen...
Și eu mă sacrific pentru dreptate.
Cum aș putea să accept...
Maiestate!
Maria Antoaneta...
Maiestate, a fost vina mea!
Eu am insistat să-l călăresc
și l-am speriat pe cal.
André! Oscar! Von Fersen!
Nu suport gândul ca unul dintre voi să moară din cauza mea.
Totul va fi bine.
Regele e un om mărinimos.
Bine.
Dacă Delfina insistă,
nimeni nu va avea de suferit acum.
André, căpitanul e bun cu tine.
Maiestate...
Von Fersen, îți mulțumesc din inimă.
Nu voi uita acest gest.
Oscar!
Vai de mine!
Ce vânătăi ai!
Dar am eu leacul potrivit.
Mulțumesc!
André!
Așteaptă afară cu contele von Fersen!
Da.
Care-i problema?
Nobilii francezi sunt pudici și între ei?
Cum îndrăznești să vorbești așa despre domnița noastră?
E femeie?
Da.
Acum că mă gândesc,
am observat delicatețea lui Oscar.
Oricum...
Ce persoană remarcabilă!
Oscar, într-o zi, o să-mi dau viața pentru tine,
așa cum ți-ai riscat tu viața azi pentru mine.
Aprilie 1774.
Regele Ludovic al XV-lea s-a îmbolnăvit de variolă.
O LUNĂ MAI TÂRZIU
Regele a murit!
Să trăiască noul rege, Maiestatea Sa, Ludovic al XVI-lea!
Felicitări, Maiestate!
De astăzi, sunteți regina Franței!
Să trăiască Regele Ludovic al XVI-lea!
Să trăiască regina!
Ludovic al XVI-lea și Maria Antoaneta nu împliniseră încă 20 de ani,
dar tânărul rege și tânăra regină aveau să conducă Franța.
Regele și regina noastră Sunt vântul, florile și lumina
Cu pace și glorie Ei vor conduce această națiune
S-a terminat cu taxele nemiloase
Nu ne mai temem de foame sau de boli
Parisul de demult reînvie
Viețile noastre se vor schimba în bine
Regele și regina noastră...
Noii conducători sunt foarte populari.
Oamenii își doresc mult o schimbare.
Oscar!
Îți mulțumesc că m-ai slujit până acum!
Ca maior al Gărzii Regale,
îmi vei fi alături mai mult decât până acum.
Vei fi plătită dublu față de acum.
E un privilegiu nemărginit pentru o tânără de nici 20 de ani.
Însă...
Franța nu are o situație financiară bună.
- Îmi voi păstra vechiul salariu. - Dar...
Altfel, voi fi nevoită să refuz.
Înțeleg.
Dar...
Acum îți pot oferi tot ce îți dorești.
Draga mea, ce îți dorești?
Dorința mea e să deveniți regina iubită a Franței.
Asta e tot, Maiestate.
Of!
Și mie mi-ar plăcea asta, Oscar!
Știu!
Adu-l pe André cu tine data viitoare!
Și pe von Fersen.
Vom bea ceaiul împreună.
Înainte marș!
La umăr, arm'!
La piept, arm'!
Căpitane de Girodelle!
Felicitări pentru promovare!
Cred că tu ai fi mai potrivit ca maior.
Nu, dimpotrivă.
Ești potrivită într-o poziție de autoritate.
Mulțumesc!
S-a întâmplat ceva?
Nu pari în apele tale.
Ți se pare.
Un om de rând ca mine invitat la ceai?
Ce privilegiu!
Își exprimă sentimentele cu sinceritate.
Face tot posibilul pentru cei pe care-i place.
Dar mi-e teamă de natura ei sinceră.
Ce vrei să spui?
Toți banii pe care îi cheltuie provin din taxele cetățenilor.
Mă întreb cum vor privi ei asta.
Îți faci prea multe griji.
Oamenii de rând își adoră regina.
Sper să rămână așa.
Totuși...
Trebuie să fac ceva.
Oscar, am venit să-mi iau rămas-bun.
Am decis să mă întorc în Suedia
pentru a proteja reputația reginei.
Reputația ei?
Da.
N-ai observat?
Mă bucur că n-au început să umble zvonuri.
Mi-am dat seama...
că îmi poartă simpatie.
Mi-a dat dovadă de multă bunătate.
Doar câteva clipe
Și amintirea rămâne vie
Veșnic inocentă M-ai făcut să-mi pierd răsuflarea...
Da.
Când era Delfină, era relativ liberă să se vadă cu oricine și să facă ce vrea.
Dar, acum, lucrurile stau altfel.
E regina Franței.
De aceea am decis să plec
înainte să se răspândească zvonurile și situația să denatureze.
Și eu am gândit la fel.
Intenționam să vin la tine acasă
și să te sfătuiesc să părăsești Franța.
Dar acum știu că nu era nevoie să-ți spun asta.
Înțeleg. Am avut același gând.
Oscar, vreau s-o protejezi în locul meu.
Desigur. Ai cuvântul meu.
Am fost șocat când am aflat că ești femeie.
Dar ce simt nu e legat de genul tău.
Ești o prietenă onorabilă și prețioasă.
Sentimentul e reciproc.
Bine.
Oscar, sunt sigur că ne vom revedea într-o zi.
Nu-i așa?
Da.
Fără îndoială.
Von Fersen s-a întors în Suedia?
Ce e cu mine?
Ce e asta?
Simt un gol în inimă.
După plecarea lui von Fersen,
Maria Antoaneta s-a înconjurat la curte de favoritele ei
și a trăit o viață extravagantă.
Participați la jocuri de noroc când vă sugerează favoritele dvs.
Le oferiți pământ și poziții oficiale când și le doresc.
Vă implor să nu mai faceți asta.
Oscar!
Vreau să fac ce pot ca să-mi ajut prietenele.
Și să mă înțeleg bine cu ele. Asta e tot.
Maiestate!
În următorii trei ani,
oamenii de rând au trăit în sărăcie.
Desigur, extravaganța Mariei Antoaneta nu a fost singura cauză,
dar oamenii îi purtau ranchiună.
Nu mai e pâine!
Copilul are nevoie de lapte.
E vina acelei austriece.
Nu-i mai merge!
Vom muri în ritmul ăsta!
ANUL 1778
Cred că au trecut patru ani.
Abia te-am recunoscut.
Se vorbește despre tine și în Suedia.
O femeie căpitan cu abilități înfricoșătoare.
Cât timp vei sta în Franța?
Vom vedea.
M-am întors aici ca să-mi caut soție.
Am ordin de la tatăl meu.
Trebuie să-i dau un moștenitor.
Nu pot rămâne burlac pentru totdeauna.
Înțeleg.
Maiestatea Sa știe?
O să-i fac o vizită mâine.
Deși nu mă mai pot vedea cu ea ca pe vremuri.
Într-adevăr.
Von Fersen vrea să se însoare?
De ce mă întristează asta?
Hans Axel von Fersen...
Îmi cer scuze!
Sunt aici pentru a-mi găsi o soție.
Aveți grijă, Maiestate!
Von Fersen se însoară?
Nu era de așteptat?
De ce mă surprinde asta?
De ce?
Inima mea...
E mai bine așa.
Nu trebuie să mă apropii de Maiestatea Sa.
Dacă aș da curs sentimentelor mele, l-aș trăda pe regele Franței.
De acum înainte,
pot doar s-o privesc de la distanță.
Von Fersen?
Iertare, Maiestate!
Nu e nevoie.
Ți-ai ales deja partenera?
Mă voi întâlni în curând cu câteva domnișoare.
Înțeleg.
Când iei o decizie, te rog să-mi spui!
Vreau să te felicit.
Mulțumesc pentru vorbele frumoase!
Îți doresc să fii fericit.
Von Fersen!
Dragul meu von Fersen!
Ca stelele de pe cer Atât de tăcute
Știu că lucrurile se schimbă Se schimbă încetișor după noaptea aceea
Încă încerc să-mi găsesc cuvintele Și să fiu sincer cu tine
Simte cum îmi bate inima Te iubesc mult
Am ochi doar pentru tine, draga mea Nu mă respinge
Te voi ține strâns Nu te voi lăsa să pleci
Ne-am dăruit inimile unul altuia Nu nega asta!
E singurul moment pe care-l mai avem
Ține-mă strâns și nu-mi da drumul
Vreau să știu dacă și tu simți la fel
Dacă așa e în Rai, aș crede în el
Fii sincer cu mine
Sentimentul ăsta e real
Emoțiile mă copleșesc
Fii sincer doar acum
Orice ai avea de spus
Momentul ăsta e al nostru
Momentul e al nostru
Iartă-mă!
Chiar dacă mi-aș pierde capul acum,
n-aș avea regrete.
Nu mai spune nimic!
N-am mai fost niciodată atât de fericită.
Ecoul iubirii
Cine știe ce ne așteaptă?
Iubirea mea e eternă
Îți jur aici și acum Momentul ăsta e pentru totdeauna
Maiestatea Sa strălucește mai ceva ca niciodată.
N-ai aflat?
Se spune că motivul e știi tu cine. Contele von Fersen.
Sunt iubiți.
Vai de mine!
E un motiv de îngrijorare.
E regina Franței!
O trădare față de Maiestatea Sa, regele, e o trădare față de țară.
Groaznic!
Iertare, Maiestate! Trebuie să vă dau un sfat.
Toată curtea bârfește despre relația dvs. cu von Fersen.
Rolul dvs. de regină e să fiți mamă a națiunii franceze.
Ați uitat asta?
În afară de asta,
oamenii au o părere proastă despre extravaganțele dvs.
Nu doar cetățenii, dar și curtenii.
Vă rog să-mi urmați sfatul!
Dacă nu se schimbă nimic, mă tem că vă paște un pericol.
Mulțumesc că-mi porți de grijă!
Dar...
Deși ești și tu femeie,
se pare că nu înțelegi.
Când am venit aici ca să mă mărit,
aveam doar 14 ani.
Nu mă îndrăgostisem până atunci.
Încă eram un copil fără griji.
Pentru a întări alianța dintre țări,
am fost nevoită să devin Delfină, regină și mama națiunii.
Am fost forțată să uit cine sunt cu adevărat.
Însă sunt un om înainte să fiu regină!
Am inimă și emoții.
Sunt o femeie care tremură la dorința de a iubi și de a fi iubită!
Maiestate...
Maiestatea Sa, regele, e un om bun.
E tandru, modest și studios.
Îl respect din toată inima.
Dar...
acel sentiment nu poate fi numit iubire.
Pe von Fersen...
am fost menită să-l cunosc și să-l iubesc.
El a fost prima mea iubire.
Iubirea pică din cer ca Icar
și arde în inimă ca o furtună irezistibilă.
Nu credeam că voi apuca să simt iubirea,
dar o simt acum.
Ce se întâmplă?
Și eu sunt femeie,
dar n-am înțeles că era singură și tristă!
Ce înseamnă fericirea? Cum arată durerea ta?
Contează doar ce poți vedea
Din ziua în care am primit sarcina asta,
am făcut totul pentru a o proteja, chiar cu prețul vieții mele.
Dar am dat greș.
Deși i-am fost alături tot timpul!
Oscar...
Cum poate iubirea Să te bage în încurcătură?
Nu-mi pot explica această flacără
Care se ascunde în pieptul meu
Ce îmi face inima să tresară?
Am luat o decizie.
Nu mă voi căsători niciodată.
Von Fersen...
Tânjesc să-mi petrec viața cu o singură femeie.
Vreau s-o iubesc cu toată ființa mea.
Și o singură femeie mă iubește
și-mi oferă totul.
Nu mă voi putea însura cu ea niciodată.
Prin urmare,
nu mă voi însura nici cu altă femeie.
E voia cerului.
Von Fersen...
Însă...
de fiecare dată când o văd, simt durere.
O iubesc atât de mult...
Câtă durere!
Iubirea pică din cer ca Icar
și arde în inimă ca o furtună irezistibilă.
Pică din cer ca Icar...
Dar sentimentul ăsta...
Vai de mine!
Cât de frumoasă e!
Sigur n-am mai văzut-o până acum.
Am auzit că e o contesă străină.
Nu m-ai văzut niciodată cu adevărat
Privirea ta e îndreptată în altă parte
E vreo cale să te fac să mă vezi?
Asta e dorința mea cea mai mare
Adio, iubirea mea
Ce zile frumoase am trăit! Eram tineri și nevinovați
Eu tânjesc după tine
Dar tu nu o faci
Dar acum am o cale
Trebuie să am încredere
Și să-mi accept destinul
Merg mai departe
Nu-mi voi arăta durerea
Nu voi arăta cine sunt cu adevărat
Rămân cu sabia în mână
Doar așa pot trăi
Momentul în care noi doi ne-am văzut
Lumea asta monotonă a mea A început să strălucească
Am înțeles ce e dragostea la prima vedere
Mi-am dat seama în acel moment
Că viața nobilă presupune onoare
Dar am găsit un vis etern
Nu pot renunța
La această iubire adevărată
Ambele sunt vii în inima mea
Dar acum am o cale
Trebuie să am încredere
Și să-mi accept destinul
Merg mai departe
Inima mea nu are nimic de ascuns
Nu e nevoie să fug
Aleg să trăiesc în iubire
Doar așa pot trăi
Vreau să fiu eu însămi
Trebuie să am grijă de mine
În momentele grele
Vreau să fiu eu însămi
Trebuie să am grijă de mine
Ca de o floare în vânt
În acest moment al adevărului Jur pe viața mea
Vei rămâne singura pentru mine Până la sfârșitul vieții
Nu contează dacă suntem împreună
Te voi iubi pentru totdeauna
Doar așa pot trăi
Dar acum am o cale
Trebuie să am încredere
Și să-mi accept destinul
Nu voi regreta niciodată
Indiferent ce probleme voi întâmpina Le voi face față tuturor
Nu te teme, continuă să crezi
Doar așa pot trăi
Vreau să fiu eu însămi
Trebuie să am grijă de mine
În momentele grele
Vreau să fiu eu însămi
Trebuie să am grijă de mine
Ca de o floare în vânt
Situația s-a înrăutățit și au urmat multe schimbări.
Dincolo de Oceanul Atlantic,
coloniile britanice din America
au pornit un război pentru independență.
Văzută drept inamic al Marii Britanii,
Franța i-a susținut pe americani.
Din cauza războiului, economia Franței s-a deteriorat și mai tare.
După o succesiune de dezastre naturale,
Franța s-a confruntat cu o criză de alimente.
ȘAPTE ANI MAI TÂRZIU, 1785
- Nu mai am! - Unde le ții?
Hoțul!
E mai rău decât mi-am imaginat.
Poporul cade mereu victima tiraniei.
Dacă bunica nu mă lua în grijă de copil, și eu ajungeam la fel...
Adică...
Ai dreptate.
Dar nobilimea de la Versailles, Maiestatea Sa, regele...
Și regina...
Ei nu cunosc ororile de pe străzile Parisului.
Iertare!
A vrut să fure bani de la slujitorul ducelui.
Revoltător!
Băiatul s-a pus dinadins în fața trăsurii.
Slujitorul a coborât.
Iar copilul a vrut să-i fure din buzunar.
Nu există destulă mâncare și e flămând.
Foamea l-a împins la asta.
Indiferent de circumstanțe,
va plăti cu viața pentru asta.
Lasă arma jos!
Stai pe loc! Cine te crezi?
- Te rog! - Gura!
Să vă ia naiba!
Nu mai suportăm!
Ce fel de om îndreaptă un pistol către un copil?
Opriți-vă!
Oscar!
Ții cu ei!
Nu! Persoana asta vrea să-l ajute.
Face parte din nobilime!
Prindeți-i!
Potoliți-vă! Ascultați-mă!
Oprește-te!
Scapă!
Ce laș!
Tu urmezi!
Potoliți-vă!
La naiba!
Burghez afurisit!
Încetați!
André!
Nu-mi pasă!
Oprește-te!
Dacă îi omori, ești laș ca ducele.
Cine naiba ești?
E ziarist.
Noi nu suntem lipsiți de umanitate precum nobilimea.
Nu-i așa?
- Da! - Nu suntem ca ei!
Ar trebui să plecați.
Suntem recunoscători.
Mă numesc Bernard Châtelet. Sunt ziarist.
André!
Mă tem că își poate pierde vederea la ochiul stâng.
Ce?
André...
Iartă-mă!
Ai făcut-o pentru mine.
Oscar, mi-aș sacrifica un ochi pentru tine oricând.
Oscar!
André...
A fost vina mea.
N-am avut idee.
Nu știam cât de furios e poporul.
Din cauza asta, André...
Trebuie să aflu.
Negreșit!
Trebuie să aflu ce nemulțumiri are.
În cartea Contractul social, Jean-Jacques Rousseau a scris:
„Omul s-a născut liber, dar pretutindeni e în lanțuri.”
Poftim? Îți dai demisia?
Iertare pentru decizia mea imprevizibilă!
Dar...
Ce vei face?
Mi-aș dori să mă transferați la regimentul de gardă.
La regimentul de gardă?
Din Garda Regală, fac parte nobili aleși pe sprânceană.
La regimentul de gardă, situația stă altfel.
Știu asta.
De ce faci asta?
Ca să protejez țara.
Țara?
Dacă peste 80% dintre oameni nu trăiesc în pace,
Franța nu are viitor.
Dacă-i protejăm pe cei de rând,
protejăm întreaga națiune și familia regală implicit.
Eu asta cred.
- Nu mă faci să mă răzgândesc. - Nu intenționam să fac asta.
Întotdeauna ai luptat pentru lucrurile în care ai crezut.
André! André e aici?
Înrolează-te în Garda Franceză!
Nu pleca de lângă Oscar,
până când își învață lecția și renunță!
Măcar, du-te cu ea!
Da, domnule.
Sigur e totul în regulă cu ochiul tău?
Da, m-am obișnuit să văd lumea cu un singur ochi.
Da?
André, ți-am provocat numai necazuri cu felul meu egoist.
Îți voi sta mereu alături.
În Garda Franceză sau oriunde.
Căpitane!
Toată lumea e pregătită.
Bine.
Colonele d'Agoult, ce înseamnă asta?
Acum câteva clipe, toți erau aliniați aici.
Fiica unui nobil e căpitan?
Cred că deja se plânge la tati.
Dacă renunță, nouă ne convine.
Ce se întâmplă aici?
Crezi că primim ordine de la o femeie?
Noi nu suntem gărzi de ornament precum Garda Regală.
- Așa e! - De ornament?
Nu vrem o femeie căpitan!
Sunteți primii care mă tratați ca pe o femeie.
Ce?
Vă plângeți că sunt femeie,
dar care dintre voi poate să-mi țină piept?
Scârbă!
Eu te voi învăța să nu ne mai vorbești așa niciodată!
Atunci, dacă voi câștiga eu,
veți participa cu toții la instruire.
Colonele d'Agoult,
chiar dacă pierd, soldații nu trebuie să fie pedepsiți.
Dă-te la o parte!
Suntem războinici Nu ne predăm niciodată
Nu ne temem de pericol Să ne păzim viețile e o necesitate
Suntem războinici Nu ne predăm niciodată
Nu avem nume Suntem adevărați luptători
Nimeni nu poate ține pasul cu noi Suntem indestructibili
Furia noastră te va pune la pământ
Luptăm ca să rămânem în viață Asta ne face războinici
E imposibil să pierdem La duel!
N-am mai întâlnit pe cineva la fel de priceput ca tine.
Căpitane, sigur n-ar trebui să fie pedepsit cumva?
Nu.
- Ai grijă să nu cazi! - Aici!
Mamă, tată, grăbiți-vă!
Sunt rațe în iazul de la Micul Trianon!
Le-am văzut!
Copiii au crescut foarte mult.
Timpul trece repede.
Te superi dacă o iei tu înainte?
Vreau să termin de citit o scrisoare care a sosit azi.
Dragule, copiii și-au pierdut răbdarea.
Maiestate, ce s-a întâmplat?
Maiestate,
de peste zece ani,
regina a avut o relație amoroasă cu contele von Fersen.
S-au întâlnit în mod regulat și au avut o relație intimă.
Îndrăznesc să spun că prințul Ludovic Charles
poate fi fiul contelui.
Nu...
Te rog!
Te rog, iartă-mă!
Îl iubesc pe von Fersen.
Dar, te rog, crede-mă!
Relația mea cu el n-a fost atât de apropiată cum scrie aici.
Îți jur că Ludovic Charles e fiul tău.
Când te-am cunoscut,
erai atât de drăguță!
Străluceai de parcă zeița iubirii te binecuvântase.
Eram cu totul fermecat.
Zâmbetul tău era mereu strălucitor.
Erai inteligentă, veselă și jucăușă.
Eu, în schimb,
sunt gras și n-am trăsături frumoase.
Nu pot nici să dansez, nici să fac conversație.
Maiestate...
Dar te-ai măritat cu mine
și mi-a dăruit o prințesă și doi prinți.
Ți-ai căutat doar fericirea ca femeie.
Cum pot să te învinovățesc?
Dacă eram mai zvelt și mai chipeș, poate reușeam să-ți spun
că te iubesc.
ANUL 1788
Situația financiară a Franței s-a înrăutățit,
aducând familia regală în pragul falimentului.
Oamenii săraci din provincie au umplut străzile Parisului.
Capitala era scăpată de sub control,
cu revolte și jafuri peste tot.
Tata are un musafir?
Oscar!
Domnul Jarjayes vrea să te măriți.
Să mă mărit?
Ce tot spui?
Tata n-ar spune asta niciodată.
Stăpânul e foarte serios!
Acum vorbește cu un domn...
Căpitane!
A trecut ceva timp!
De Girodelle?
Tatăl tău mi-a permis
să te vizitez ca pețitor.
Tată!
Puteți duce numele familiei mai departe.
Mă liniștesc dacă faceți un fiu puternic și isteț.
Ți-ai pierdut mințile?
Domnișoară Oscar...
Din clipa în care te-am cunoscut în Garda Regală,
am tânjit după tine.
De la început,
te-am văzut doar ca femeie.
De la început?
Așa m-ai văzut?
Domnișoară...
cu cât devii mai frumoasă, îmbrăcată în uniforma asta de soldat...
cu atât e mai dureros pentru mine.
De ce?
De ce te ferești să-ți întemeiezi o familie?
Gata cu jocurile!
Nu mă voi mărita.
Oscar...
Acum vrei să trăiesc o viață de femeie?
În acest caz,
care a fost scopul vieții mele până acum?
În fața lui von Fersen, mi s-a permis să exist doar ca bărbat.
De ce?
Mi-am iubit țara mereu
și mi-am urmat drumul ales.
Dar...
Sunt un om înainte să fiu regină!
Îmi faci cinste mie și întregii familii.
Crezi că primim ordine de la o femeie?
Puteți duce numele familiei mai departe.
Mă liniștesc dacă faceți un fiu.
Viața mea...
Inima mea e încă în agonie
De ce simt totul atât de profund?
De ce e inima mea atât de tristă?
Nu mai suport
Mă învârt în neant de o veșnicie
Nu mai suport
Nu pot vedea dincolo de...
Viața mea e...
Oscar...
Mă bucuram doar să te privesc.
Să-ți fiu cea mai apropiată persoană...
Am crezut că-mi pot ascunde sentimentele
și că, până vom fi despărțiți de moarte,
voi putea să-ți fiu alături.
Nici de asta nu mă mai pot bucura?
Nu se poate...
Noua Heloiză.
O poveste de dragoste dintre o aristocrată și un tânăr de rând.
Din pricina diferenței de statut, pot fi împreună doar după moarte.
După moarte...
Oscar...
Nu înțeleg de ce,
dar nu-mi pot opri lacrimile în ultima vreme.
Noua Heloiză.
Am mai citit-o, dar nu mi s-a părut bună.
Ce s-a schimbat, André?
Văd că ai adus vin.
Ți-ai spus rugăciunea de noapte?
Da.
De ce mă tot gândesc la trecut în seara asta?
La trecut?
La ziua în care ai venit în casa asta,
după ce te-a luat în grijă bunica ta.
La ziua în care ne-am duelat prima oară.
Fir-ar să fie!
La ziua în care am fost aleasă s-o slujesc pe regină,
deși nu terminasem școala militară.
În tot acest timp, tu mi-ai fost alături.
Mulțumesc, André!
Nu!
Nu, Oscar!
Nu mă pot gândi la altceva, iubirea mea
Singur la nesfârșit?
Nu mă mai pot preface
Îmi pare rău!
Privirea ta strălucitoare mă înviorează
Părul tău e moale și auriu
O șuviță divină mă scoate din minți
Și se încâlcește când te mângâi
Am făcut o promisiune.
Voi suporta eu consecințele.
Vă cer să-mi luați viața acum!
Am jurat să mă sacrific pentru tine într-o zi, Oscar!
Și totuși...
André...
Generale Jarjayes!
Unitatea lui Alain?
Da.
Am auzit că au vândut armele pe stradă.
Generalul Bouillé e pe drum!
Ați trădat țara într-un mod josnic!
Veți fi pedepsiți imediat!
Vă rog să așteptați, generale Bouillé!
Ce e, generale?
Nu pot să cred că au făcut așa ceva.
Tot naivă ești.
Ne-am vândut armele!
- Ce? - Dar n-avem nicio urmă de remușcare.
- Așa e! - Nu avem regrete!
Cu banii pe care i-am câștigat,
i-am asigurat mamei mâncare o săptămână!
- Și eu! - Eu l-am dus pe tata la doctor!
I-am luat frățiorului meu prima lui pereche de pantofi!
Nu se va mai tăia în cioburi.
Nu-mi pasă ce pățesc eu!
- Nici mie! - Pedepsiți-ne cum doriți!
Doamne...
Habar n-aveam că suferă în halul ăsta...
E prea târziu pentru scuze!
E impardonabil!
Generale Bouillé!
Îi voi mustra sever pe soldați.
Vă rog...
Nu te băga, cucoană!
Ce știe una ca tine?
Pedepsește-ne, generale!
Căpitane, ar trebui să ne pedepsești și tu.
Liniște!
Veți petrece o săptămână în detenție!
Generale, așteptați!
Generale!
Detenție? Asta e tot?
Cu plăcere!
Nu înțelegeți?
E ușor să vă pedepsesc.
Am această putere.
Dar chiar dacă folosesc forța împotriva voastră,
nu vă pot controla inimile.
Pentru că inima e liberă.
Fiecare dintre noi, oricine am fi,
are inima liberă, și nimeni nu i-o poate înrobi.
Din cauza asta,
nu vă țin în frâu.
Și nu vă pedepsesc.
De ce nu înțelegeți?
Îmi cer scuze că v-am lovit,
și pentru faptul că, deși sunt superiorul vostru,
n-am știut nimic despre greutățile familiilor voastre.
N-am nicio calificare pentru această poziție.
Vă voi face pe plac și îmi voi da demisia.
Până va fi numit un nou căpitan,
căpitanul interimar va fi colonelul d'Agoult.
Generale Jarjayes...
André, adu-mi un cal!
Oscar...
Soldați, respectați ordinele colonelului!
Căpitane!
Nu pleca!
Ne vom ispăși pedeapsa!
De bună voie!
Nu pentru că suntem forțați!
- Cu mândrie! - Vom fi liberi!
- Căpitane! - Ne vom supune!
Soldați...
Nu știu ce să mai...
Oscar...
Am fost pe punctul de a te priva de această mare bucurie...
Adu vinul, André!
Mulțumesc!
Oscar, aseară...
Tu mi-ai fost alături până acum.
Asta ți-am spus.
Da.
Vreau să-mi fii alături
și în continuare, André.
Ca până acum.
Despre ce voiai să vorbim?
Despre un bărbat.
Cred că, dacă aș deveni soția unui alt bărbat, n-ar putea trăi.
Atât de mult mă iubește.
Dacă el nu și-ar mai dori să trăiască
și ar ajunge nefericit,
și eu aș deveni cea mai nefericită persoană din lume.
Te referi la André Grandier?
Vrei să spui că din cauza lui nu te măriți?
Îl iubești?
Nu știu.
Nu l-am privit niciodată așa.
Am fost ca frații.
Am crescut împreună,
în vremuri bune și rele.
Am fost mai mult decât simpli frați.
Și fără să-mi dau seama,
ne-am apropiat tot mai mult.
Dacă el ar suferi, ai suferi și tu.
- Asta e tot ce trebuie să știu. - Ce?
Dacă tu ești nefericită,
și eu sunt cel mai nefericit om din lume.
De Girodelle...
Te rog, acceptă această dovadă de iubire!
Îmi retrag propunerea.
Mulțumesc, de Girodelle...
Oscar?
Trebuie să-ți mulțumesc, tată.
Ce?
Mi-ai oferit o viață bună.
Deși sunt femeie, am văzut lumea
și mi-am croit drumul singură.
Oscar...
Nu mai am regrete.
Îmi voi urma inima și voi continua pe drumul ales.
Mă voi dedica vieții de militar
și voi trăi ca un copil de pe Marte!
Am reușit să dărâm zidul Și să înțeleg ce înseamnă iubirea
Nu mă voi mai desconsidera
Voi avea încredere în mine
Orice ar spune ceilalți
Amintirile mele sunt vii
N-am cum să le uit
Singurul mod de a-mi trăi viața
E să-mi dai drumul Și să-mi eliberezi sufletul
Nici măcar lanțuri de oțel Nu-mi pot îngrădi libertatea
Am făcut o alegere și voi lupta
Ăsta e destinul meu
N-o să mai privesc înapoi
Pentru că sunt un copil de pe Marte
Nu, n-o să mai privesc înapoi
În încercarea de a salva economia aflată în colaps,
guvernul plănuia să mărească taxele cetățenilor.
Inevitabil, au existat reacții puternice.
Ludovic al XVI-lea a fost nevoit
să cheme reprezentanți ai clerului, nobilimii și oamenilor de rând
la Adunarea Stărilor Generale.
Deși au avut mari dificultăți, delegații cetățenilor au fost neînfricați.
Cetățeni!
Ne jurăm să ne unim inimile, mâinile și vocile!
Nu ne vom lăsa înfrânți.
Cât de intens!
Cât de palpitant!
Toți au încredere în viitor.
Își urmează inimile libere.
Oscar, întoarce-te la Garda Regală!
Nu ești în siguranță acolo.
Ce vreți să spuneți?
Trupele Maiestății Sale din toată Franța se vor aduna în număr mare la Paris.
Oamenii de rând au fost întărâtați de delegații vulgari și barbari.
Soldații îi vor subjuga.
Cu tot respectul,
forțele armate sunt menite să-i protejeze pe cetățeni.
N-ar trebui să-și îndrepte armele spre oameni.
Oscar...
Maiestatea Voastră i-a descris pe delegați ca vulgari și barbari.
Dar nu pot fi de acord.
Ești de partea lor?
Nu, dar...
Puterea regelui e dată de Dumnezeu.
Doar Maiestatea Sa poate conduce Franța.
Țara nu va supraviețui dacă acceptăm părerile oamenilor de rând.
Câtă mândrie și încredere de sine!
O persoană născută să fie regină nu poate trăi altfel.
Oscar, întoarce-te la Garda Regală!
Sunt căpitan al Gărzilor Franceze.
Ne luăm adio.
Adio, regină Maria Antoaneta!
10 IULIE 1789
Până la 10 iulie 1789,
multe regimente au venit la Paris din toată Franța.
Furie și durere
Suntem la limită Nu mai rezistăm
Trăim în întuneric
Uite cum suferim!
Cetățeni!
În sfârșit,
regele ne-a provocat în mod direct!
Lăsați-vă furia să se aprindă
Ridicați armele, cetățeni!
Acum e momentul
Toți oamenii se nasc liberi
Ne vom elibera
De vechiul regim
Și din lanțurile astea îngrozitoare
Ridicați fruntea și mișcați-vă
Mergem împreună Cu torțe spre viitor
O nouă Franță vom reuși să avem
Nimeni nu ne poate controla Noi suntem liberi
Trăiască Franța!
Libertate, egalitate, fraternitate!
E inacceptabil, căpitane!
Dacă ne mobilizăm înseamnă că ne îndreptăm armele spre oameni?
Nu neapărat.
Ordinul e să ne mobilizăm, nu să atacăm.
Care e diferența?
Tu ești nobilă.
Și ce-i cu asta?
Asta înseamnă că nu mă doare?
Niciun soldat nu mă va urma în liniște?
Voi merge cu voi și voi prelua comanda!
- Vine și căpitanul? - Cu noi?
Asta înseamnă că ne susții?
Desigur.
În cazul ăsta, eu voi veni,
dacă sunt sub comanda ta!
- Așa e! - Da!
André!
Da.
N-ar trebui să vii.
Ai un singur ochi. Parisul e prea periculos.
Vom fi împreună în continuare.
Chiar tu ai spus-o.
Eu sunt umbra ta.
Nu pot exista fără tine.
Voi merge cu tine până la capătul pământului.
André...
Bine.
Atunci, fă-mi pe plac!
Stai lângă mine și nu mă lăsa să-mi pierd curajul!
Da. Nu te voi părăsi niciodată.
Căldura ta e nemărginită.
Nu e bine.
Nu pot să-i spun.
Nu pot spune nimănui.
Oscar!
Da.
Când ți-am spus să te măriți,
am făcut-o din dorința de a te proteja de furtuna care se apropie.
Dar trebuie să mergi acolo.
Mergi unde te duce drumul ales de tine! Fă ce îți cere pasiunea!
Orice s-ar întâmpla,
te rog să ai încredere că nu ai crescut o lașă, tată.
Da.
Dar, te rog, promite-mi
că te vei întoarce acasă!
Mamă...
Oscar, ți-am adus vin.
Îl pun aici.
André...
Da.
În noaptea asta...
Doar în noaptea asta...
sunt cu tine...
Vreau să mi-o petrec cu tine.
Vreau să fiu soția lui André Grandier.
Mi te vei dărui?
Adică vrei să fii a mea?
Să fii cu unul ca mine?
Oscar!
Nu mai pot aștepta.
Am așteptat destul.
Am așteptat prea mult.
Oscar!
Nu mai pot aștepta!
Nu ai de ce să te temi.
Voi fi a ta.
Mă mângâi atât de blând
Umbra și aura ta
A sosit momentul
Ca lumina asta să strălucească
Mi te dăruiesc...
Te iubesc!
În vremurile bune și în cele rele,
mi-am împărțit viața cu tine.
Vom continua să trăim unul lângă celălalt
și ne vom da unul altuia.
Mi-ai fost alături
în zilele trecătoare ale primăverii și în cele strălucitoare ale verii.
Când se instalau toamna și iarna aspră.
Ca stelele gemene Castor și Polux,
mi-ai fost mereu alături.
Te iubesc!
André.
André!
Soțul meu...
Te iubesc!
Soldați, înainte marș!
PALATUL TUILERIES
În data de 13 iulie 1789,
a izbucnit o altercație
după ce cetățenii flămânzi au aruncat cu pietre în regimentul regal.
Soldați, trupele au deschis focul asupra civililor.
V-am mai spus.
Inima e liberă.
V-am spus că fiecare om are inima liberă
și nimeni nu i-o poate înrobi.
Dar aș vrea să rectific un lucru.
Nu doar inima are nevoie de libertate.
Fiecare persoană, de la mic, la mare,
e egală în fața lui Dumnezeu și trebuie să fie liberă.
Noi, cetățenii Franței,
luăm atitudine, sub deviza „Libertate, egalitate, fraternitate.”
Renunț la titlul de contesă
și la tot pământul din proprietatea mea!
Alegeți și voi!
Vă veți lăsa folosiți de nobilime și veți trăda poporul?
Sau vă veți exercita dreptul la libertate
și vă veți alătura maselor în această mișcare glorioasă?
Căpitane!
Suntem alături de tine, căpitane!
Căpitanul să trăiască!
Franța să trăiască!
Soldații mei curajoși,
să luptăm alături de popor pentru binele națiunii!
Istoria va fi scrisă nu de un erou sau de un general,
ci de noi, cetățenii!
Vom fi eroii fără nume ai națiunii!
Mergem în Grădinile Tuileries!
La atac!
André, pregătește-te de nuntă după ce se termină bătălia!
Adio!
Adio constrângerilor
și vieții pe care am iubit-o cândva!
Gărzile Franceze!
Înaintați!
Trageți!
Gărzile franceze sunt de partea noastră?
Nu Gărzile Franceze!
Oscar...
Trageți!
Nu rupeți rândurile!
Înainte!
Împrăștiați-vă!
Protejați cetățenii și înconjurați inamicul!
Nu-i lăsați să avanseze!
Sunt conduși de o femeie. Vor ceda.
Câinii nobilimii.
Nu-l subestimați pe căpitan!
Trăiască Gărzile Franceze!
Să ne alăturăm lor!
Trageți!
Pe poziții!
Trageți!
Jean!
Pe poziții!
Oscar!
André!
Trageți!
André!
La naiba!
Trageți!
Să-i ia naiba! Retragerea!
Retrageți-vă la Champ de Mars!
Rămâi cu noi! Vei fi bine!
Întoarce-te la luptă!
Nu vorbi!
Căpitanul nu poate părăsi
câmpul de luptă.
Nu mai vorbi!
André!
Să oprim sângerarea!
Ochii tăi...
Ce?
Și...
nasul tău...
Da! Buzele tale...
Ți-ai pierdut vederea?
Când a început asta, André?
- Când? - Căpitane!
De ce nu mi-ai spus?
De ce ai venit cu mine?
Prostule!
André...
Oscar...
Ochii tăi albaștri sunt ca ai lui Pegas.
Și, ca aripile sale care trezesc emoții,
părul tău blond flutură în vânt.
În vânt...
André!
Nu mă lăsa!
Nu mă părăsi!
Nu mă lăsa singură aici!
André!
Ziua de 14 iulie 1789,
ziua care a devenit cunoscută în toată lumea,
a început ca cea de dinaintea ei.
Cu cer senin și aer cald.
Soldați!
Tunurile de pe Bastilia sunt îndreptate spre străzile Parisului.
Mânați de furie,
cetățenii înconjoară Bastilia.
Să ne alăturăm lor!
Să luptăm cu ei!
Pornim la luptă, André. Sunteți pregătiți?
O clipă, vă rog...
Îmi cer scuze!
La Bastilia!
- Deschideți! - Dați-ne armele!
Comandante, ce ordine avem?
Cetățenii sunt doar o gloată gălăgioasă. Nu reprezintă un pericol.
Pregătiți-vă să trageți!
Trageți!
Ajutați-i pe răniți!
De ce trag în noi?
Suntem salvați!
Gărzile Franceze!
Pe poziții!
Trageți!
Acum e momentul să ne eliberăm din lanțuri
Am suferit destul Obosiți de la atâta tensiune
Părea imposibil să spargem zidurile...
La țintă!
Pregătiți următoarele lovituri! O vom cuceri dintr-o lovitură!
Cetățeni!
Dați foc căruțelor cu paie!
Atacăm podul mobil sub perdeaua de fum!
Alain! Trageți în continuare! Țintiți spre tunari!
Pierre!
Soldații să-i ajute pe cetățeni să coboare podul mobil!
Noi vom ataca clădirea!
Trageți în continuare!
Acoperiți-i pe cetățeni după ce pătrund înăuntru!
Comandantul lor!
Trageți în ea!
Nu vă descurajați!
La Salle, adu tunurile ca să trageți în porți!
Căpitane!
Trageți! Ce mai așteptați?
Căpitane!
Alain, brațul tău...
Continuați să luptați!
Nu încetați focul!
Încă puțin...
Și Bastilia va cădea.
- Da, căpitane! - Da!
André...
André al meu...
Te-a durut?
Dă-mi mâna, André!
Nu mă lăsa să-mi pierd curajul...
Căpitane!
Pune-mă jos, Alain!
Te vor trata dincolo de linia frontului.
Îți cer să mă pui jos.
André...
mă așteaptă.
Mă simt împăcată.
Mi-am urmat destinul.
Am trăit fără regrete.
Pentru că am cunoscut dragostea.
Căpitane!
Un steag alb deasupra Bastiliei!
În sfârșit... a căzut!
Iubita mea Franța.
Francezii magnifici și curajoși.
Libertate, egalitate și fraternitate.
Fie ca aceste idealuri demne
să rămână pietre de temelie pentru omenire!
Trăiască...
Franța...
Căpitane!
- Am reușit! - Ura!
Victorie!
14 iulie 1789: Căderea Bastiliei
Acel moment a fost începutul unui nou capitol al istoriei.
26 august 1789:
Declarația drepturilor omului și ale cetățeanului
Conferind libertate și egalitate tuturor oamenilor,
declarația a devenit fundamentală în istoria omenirii.
5 octombrie 1789: Marșul Pâinii
Furioase din cauza lipsei de mâncare,
femeile din Paris au mărșăluit spre Versailles.
6 octombrie 1789:
Familia regală a părăsit Versailles pentru totdeauna
și s-a mutat în Palatul Tuileries din Paris.
20 iunie 1791: Fuga la Varennes
Ajutată de von Fersen, familia regală a eșuat în încercarea de a fugi din țară.
Furia a crescut în rândul cetățenilor.
13 august 1792:
Familia regală și-a pierdut autoritatea.
Familia regală a fost închisă în Tour du Temple.
21 septembrie 1792: Abolirea monarhiei
Ludovic al XVI-lea a abdicat, iar Franța a fost declarată republică.
21 ianuarie 1793:
Ludovic al XVI-lea a fost executat.
1 august 1793:
Maria Antoaneta a fost separată de copiii ei
și s-a mutat la Conciergerie.
16 octombrie 1793:
Maria Antoaneta a fost executată.
20 iunie 1810:
Hans Axel von Fersen a fost ucis de o gloată în țara sa natală, Suedia.
Și-a păstrat promisiunea și nu s-a căsătorit niciodată.
Revoluția Franceză,
care a început cu căderea Bastiliei, în data de 14 iulie 1789,
a dus la Teroarea Iacobină,
care s-a încheiat după puciul lui Napoleon din 9 noiembrie 1799.
Trandafirii au rezistat vremurilor tumultuoase,
urmărindu-și propria voință.
Ei înfloresc în continuare
cu vitalitate și demnitate.
Culoarea lor nu pălește niciodată,
scăldați în lumină caldă.
Subtitrarea: Alexandra Simona Pandelică