Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Smíšku.
Kolik je 11 krát 12?
To je 132, moc lehký.
Co takhle 25 krát 52?
Tisíc tři sta.
Moje holčička je génius.
Tati,
jsi dobrý, nebo špatný člověk?
Proč se ptáš?
V noci se mi zdálo, že jsi špatný.
Jak moc špatný?
Uhodil jsi mě!
Udělal jsem to někdy?
- Ne. - Tak vidíš.
Ale bolelo to.
Víš, o čem se mi včera zdálo?
To teda vážně nevím.
Tak já ti to řeknu.
Pomáhala jsem babičce vykoupat se.
To je skvělé, Smíšku.
Smíšek je hodná. Babička bude mít radost.
Tati, mám rychlou otázku.
Kolik je nula plus nula?
Nula.
Ne.
Nula plus nula je osm.
Jedna nula tvoří spodek a druhá vršek.
- To je ono? - Jo, je tu mámino jméno.
Od koho jsou ty květiny?
Máma nikoho jiného neměla.
Třeba se někdo spletl?
No tak.
Všechny hroby jsou označené.
Musela mít blízkého přítele.
Kdo by jí tu nechal květiny?
Přece já.
Jak bys mohla?
Už dost řečí, byla to Smíšek.
No tak, udělej to najednou.
Je to rituál.
Může být?
Čekáme na tebe.
Jdeme na to.
První úklon.
Druhý úklon.
Třetí úklon.
Mami, přišli jsme ti vzdát úctu.
Teď půjdeme.
Už?
Máma na tyjátry nebyla. Jdeme.
Na co být teď dětinští?
Jeli jsme sem hodinu, a byli tu deset minut.
Rýpeš do mé sestry?
Jak bych mohl?
Tvůj otec...
- Máš ho, ne? - Co to meleš?
Tvůj biologický otec.
Dal je tam on.
Já otce nemám. Zapamatuj si to.
Už jste skončili?
Tati, volá tě tetička!
Ať to tvoje sestra nevidí.
Už jdeme!
Smíšku, připoutej se.
Jsem připoutaná.
Tati, v ruce ti lezou žížaly.
- Vypadá to tak. - Má mou představivost.
Mou taky.
Cože?
Viděla jsi někdy žížalu, Smíšku?
Jo, se strejdou na rybách.
Sáhla jsem si na ni.
- Že jo? - Ano.
Vidíte? Smíšek je jako já.
Soustřeď se na řízení!
RESTAURACE LU-ČU
Pane Ku.
Paní Pej-chua.
- Jedla jste? - Ne.
Dáte si něco?
Víte, ženy teď dobrovolně drží hladovku.
Už jste dost hubená.
Dobrou chuť. Pracuju.
Určitě si nedáte?
Jste zpátky!
Většinu jsem vyfotila už včera. Zbývá jich jen pár.
- Dobře, jděte na to. - Díky.
Hej, ještě česnek.
- Díky. - Pro lepší chuť.
Dnes už tohle jídlo chutná
jen starším.
Z nostalgie.
Mladí lidé,
tebe teď nemyslím,
moje jídla nemusí.
Jejich škoda.
Třeba ta mladá dáma.
Je úžasná.
Včera celý den fotila.
A dnes je tu zase.
Moje jídla
jí ale nechutnají.
- Každopádně přeju dobrou chuť. - Jo, moc díky.
- Můžete přidat koriandr? - Ano.
- Nakrájejte to tofu. - Dobře.
TOHLE JE NÁŠ TŘETÍ PROJEKT.
POZVĚTE MĚ NA DRINK.
DNES SE PROMÍTÁ VZPLANUTÍ - I ČCHANG DONG
Ukažte mi nohy.
Proč?
Prostě je vystrčte.
Typický Pekiňan.
Správně.
Ty boty už máte třetí den v řadě.
Jo, boty na sucháč.
Pro lenochy jako já ideální.
Neschovávejte je, vystrčte je.
Ukažte je. Nehýbejte se.
Paní Pej-chua,
řeknete mi své pravé jméno?
Jeden drink a vy už se družíte?
Omlouvám se.
Ne, v pořádku.
Dobře, ale moje jméno umí zamotat jazyk.
Ou-jang Wen-chuej.
Velká sestra.
Velká sestra? Nepřebral jste?
Ne.
Já jen že...
Zní jak pro velkou sestru.
Jak pro velkou sestru?
Pane Ku, leze vám psaní recenzí jídla na mozek?
Velká sestra?
Co to vůbec znamená?
Tak jak vám mám říkat?
Klidně Ou-jang.
Nebo Wen-chuej. Nebo Pej-chua.
Přežiju i tu "velkou sestru".
Co si o mně myslíš?
Ale...
Už si nevykáme.
To je pokrok.
- Tak jsem to nemyslel. - Tak jak teda?
Chci vědět,
co si o mně myslí mladá žena.
Střední věk.
Ženatý, nebo rozvedený.
Tak jsem to nemyslel.
"Tak jsem to nemyslel."
Chce to trošku lepší frázi.
Omlouvám se.
Jsi docela divný.
Ale tak hrozný to není.
Co tím myslíš?
Není to děsný.
No co?
U mužů středního věku je to běžné.
Nejsem divný, ne?
Říkat mi "velká sestro" není divný?
Slyšela jsi o Ou-jang Chajovi?
Jasně.
Na základce to byl můj hrdina.
Jste příbuzní?
Stejné rodové jméno znamená být příbuzní?
Ou-jang...
Je to velmi časté rodové jméno.
Podle posledního sčítání je nás něco kolem milionu.
Od té doby se nás asi rozmnožilo ještě víc.
Rozmnožilo...
Není to trochu vulgární?
Mluvit na rovinu není vulgární.
Složená rodová jména jsou prostě velmi záhadná.
Ču-ke Liang.
S'-ma Čchien.
Šang-kuan Jün-ču.
- Proutník Si-men Čching. - Moc vtipné.
A odkud vlastně jsi?
Na to mě balíš?
Další krok vpřed.
Tak jsem to nemyslel. Jen mě to zajímá.
Moje přezdívka Pej-chua by ti měla napovědět.
Nejspíš budeš z jiné provincie.
Pej-chua, květina severu.
Jsem "Květina z Pej-taj-che".
Pej-taj-che...
Někdy bychom tam měli zajet.
Chceš se mnou zírat na moře?
Tak jsem to nemyslel.
Přestaneš mi vykat,
ptáš se, co si o tobě myslím,
teď se ptáš na moje rodné město a chceš tam jet? Jsi v pořádku?
Co to děláš?
Proč nepoužiješ mobil?
Nechceš prozradit své číslo.
Ty jsi mi ale záhada.
Haló, kdo je tam?
Haló?
Tady Ku Jün-laj.
Kdo je to?
Není to...
Není to omyl?
Tady Ku Jün-laj.
Chcete se mnou mluvit?
Asi to bude omyl.
Položím to.
Nedovolal ses?
- Ahoj. - Švagře.
- Je pozdě. Ještě nespíš? - Otevři mi.
Kde jsi?
Za dveřmi.
V tuhle dobu?
Tak mi otevři.
- Pil jsi? - Jen se na ni podívám a půjdu.
- Zítra, dobře? - Jen nakouknu.
Pokud Smíška vzbudíš, tvoje sestra tě přerazí!
A ven!
Sestro, máš lehké spaní.
Jsi opilý. Zmiz!
Spokojená?
Tak honem!
No šup!
Dáš mi papírek a nic víc k tomu?
Je to na dlouho.
Začni s tím, odkud znáš Ku Jün-laje.
Je to už dvacet let.
Nevěřím!
Bylo mi pět, sestře třináct a máma ho vyhodila.
A sestra o tom ví?
Nikdy bych jí to neřekl.
Zabila by mě, kdyby to zjistila.
Pokračuj.
Krátce po svatbě s tvou sestrou
mi chtěl Ku Jün-laj něco říct.
Tvoje sestra je prý po matce cholerická,
tak ať to snáším.
Ptal jsem se, kde žije.
Prý v Pej-taj-che. Peking navštěvoval dvakrát ročně.
Kontaktoval mě,
abych se s ním mohl spojit.
Nechápu to. Proč zrovna tebe?
Protože jsem cizí.
Zrádce!
Řekl jsi mu o mámině smrti?
Co dalšího?
Nic moc.
O tvé svatbě, Smíščiných narozeninách.
Nic víc.
Do Pekingu jezdí dvakrát ročně.
Na vaše narozeniny.
Podívá se na vás a odjede.
Jezdí sem na kole.
Je to skoro 300 kilometrů.
Proč?
Veřejnou dopravu nepoužívá.
Požádal tě, abys mi dal jeho číslo?
Ne.
Už bylo načase ti to říct.
Po smrti vaší mámy sem přijel znovu.
- Na kole. - Ano.
Nabídl jsem mu odvoz, ale odmítl.
Chtěl jet na kole a nocovat v hostelech.
Trvalo mu to tři čtyři dny.
Měl jsem tě přesvědčit,
abys pil méně.
Nebo spíš vůbec.
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm.
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm.
Raz, dva, tři, čtyři...
Zdálo se mi,
že jsi tancoval s nějakou ženou.
Vypadal jsi kouzelně.
- Dobré ráno, bratře Ku. - Dobré ráno.
Další modelingový kšeft?
Ne.
Už měsíc nic.
Ale musím být ve formě.
- Omlouvám se. - Pardon, za sebe nevidím.
Ne, byla to moje chyba.
Jo? Vypadáte hrozně.
Opravdu?
Dělejte to, co já. Choďte pozpátku.
Povzbudí vás to.
Tak díky.
Káva.
Jsou to dobrý fotky.
Podívej, kdo je fotil.
- Byl jsi uvnitř? - Kde?
Tamhle.
Jasně že jo.
Vyrůstal jsem tady.
- Kdy jsi tu byl poprvé? - Už nevím, ještě jako dítě.
Řekl bych,
že mě ještě nosil táta.
Kolik je mu teď?
Je pod drnem.
To je k vlastnímu tátovi neuctivý.
Vystrč nohu.
- Proč? - Udělej to.
Napodobuješ mě?
Takhle jsi tancoval v tom mém snu.
Víš, že je to věž beze stínu?
Cože to je?
Vysoká věž,
která v průběhu dne nevrhá stín.
Tomu nevěřím.
Nějaký stín vrhat musí.
Teoreticky jo,
ale odsud ho nevidíme.
Kam až sahá?
Daleko.
Až na Tibetskou plošinu.
Ty kecáš.
VĚŽ BEZE STÍNU
Kam to jdeme?
Uvidíš.
Pojď!
Bojíš se?
Máte rezervaci?
Ne, ale můžeme ten pokoj nejdřív vidět?
Dobře, jaký hledáte?
Na internetu jsem viděla podkrovní pokoj s okny.
Můžeme vidět ten?
- Loft? - Ano.
FRAGMENTY MILOSTNÉHO DISKURZU
Dobrá, je volný.
- Tak my se mrkneme. - Jistě.
Nechceš se podívat?
Jdi sama. Klidně ho pak vezmi.
Dobře.
Omlouvám se, mám vymknutý kotník.
Můžete jít sama?
Dobře.
- Ano? - To je moje.
Omlouvám se.
Máte ráda filozofii?
- A je to problém? - Tak jsem to nemyslel.
Ten název je trochu zavádějící.
Odkud jste?
- Z malého města. - Z kterého?
- Znáte I-pin? - I-pinské pálivé nudle!
Většina lidí zná tamější pálenku.
- Vyhovuje vám? - Něco se stalo, přijdeme jindy.
Docela jste si rozuměli.
- Co tím myslíš? - Ty a ta dívka.
Hezká, co?
- Vždycky vypadala takhle? - Jak?
Takhle zvláštně.
Co je zvláštní?
Vypadá trochu retušovaně.
Před pár lety ji přemalovali.
Přemalovali...
A co uvnitř?
Přijď někdy ke mně.
Jen jsem se ptala. Proč mám přijít?
- Nechceš to u mě vidět? - Jaký to tam máš?
Všechno je bílé.
Bílé zdi, obklady.
- Vypadá to jako... - Jako co?
Tak jako co?
Je to netknuté.
Jednou to stejně...
- Tohle je Chrám Kuang-ťi? - Ano.
Kam to jdeš?
- Která modlitba tu zabírá nejvíc? - Za manželství.
- Modlil ses tu? - Ne.
Proto jsi rozvedený.
A to víš jak?
Jen hádám.
Jste zpátky.
Chcete ten loft?
- Ano. - Občanky, prosím.
Občanku.
Děkuji.
- Ubytuju nás, může jít napřed. - Dobře.
A klíč?
Jdi napřed.
Haló?
Co je, tati?
Máma s tebou zase nemluví?
Jo, jsem v práci. Jo.
Slečno, vaši občanku.
Teď nemůžu mluvit. Tak ahoj.
Druhý klíč od pokoje.
Je můj přítel moc starý?
Je to jasný, ne?
Měla jsem smůlu, co?
Máš se rád?
Cože?
Zíráš na sebe do zrcadla.
Není to narcistické?
Budu zírat na tebe.
Radši do zrcadla.
Vidím tě v něm.
Chci tě políbit.
Můžu?
- Co to děláš? - Nekoukej.
A žádný jazyk.
Líbám já tebe, ne obráceně.
Tak nezapomeň.
Ohleduplný.
Co?
Měl jsi žvejku?
Budeš tam jen tak sedět?
Nechci to dělat.
Vadí ti to?
A co?
Nedělej, že nevíš.
Co jsem udělal teď?
Chci tu jen tak ležet
a nedělat nic.
Někoho mi připomínáš.
Koho?
To ti neřeknu.
Všechno bílé.
Bílé zdi i obklady.
Jak že to u tebe vypadá?
Nemocničně.
OMLOUVÁM SE, ŠVAGŘE.
JSI VZHŮRU?
VÍŠ, KOLIK JE? JSI NORMÁLNÍ?
Za 700 metrů úsek měřené rychlosti.
Nevím proč, ale nemůžu usnout.
JEDU DO PEJ-TAJ-CHE.
Haló? Tady Ku.
Kdo volá?
Nevytočili jste špatné číslo?
Jmenuju se Ku Jün-laj.
Chcete mluvit se mnou?
Omlouvám se.
Jsem na odchodu.
Vrátím se v poledne.
Mobil nepoužívám.
Pokud je to důležité, zavolejte odpoledne.
Omlouvám se.
Teď to položím.
POŽÁRNÍ VJEZD NEPARKOVAT
- Půjdeme za ním? - Ne, ještě je brzy.
A pořád prší.
Chodíte za mnou málo a teď mám volno.
Někdy vás můžu pozvat k sobě, pane Chou. Už bych...
Paní Chua, jste vzorná ženuška.
Pro pana Chuu jste moc dobrá.
Ale on se k vám chová...
POKRAČOVAT V PŘEHRÁVÁNÍ
Nesnáším tátu!
Posledně přišel pozdě taky. Proč?
Má tě moc rád.
Tak proč tu není?
Co je?
Moje velká hlava!
Deště se nebojím!
Velké hlavy se deště nebojí!
Celý den prší, ale hlavu mám svoji.
Smíšku!
Tati!
Smíšku! Promiň, že jdu pozdě.
Švagře, čekáš dlouho?
- Tvoje dcera tě nemá ráda. - To teda mám!
- Zlobíš se? - Řídit bude strejda.
My jdeme dozadu.
- Tati. - Sundej si ruksak.
Vyzkouším tě. Buď to budeš vědět, nebo ne.
Velká hlava, co se nebojí deště.
- Hádej! - A dál?
- Prší celý den... -"Prší celý den..."
- Mám velkou hlavu. -"Mám velkou hlavu."
A teď vyhraju!
- Kolik je sedm plus osm? - Pět...
Patnáct!
- Jak jsi věděl, že vyhraješ? - Ne tak rychle.
Co je?
Promiň, zapomněl jsem natankovat.
Dobře, ale příště mi to řekni dřív.
A přestaň volat uprostřed noci.
Pokusím se.
Kam jsi jel?
Proč jsi dal Smíškovi k narozeninám draka?
Budu jí dávat, co budu chtít.
Tati?
Najíš se dnes večer u mě?
U tebe?
Ano.
Tetin domov je i můj, ne?
Jistě.
To je moje holčička.
Táta má práci, večer to nestihne.
Co o víkendu?
Rozhodně.
- Budeme pouštět draka. - Jo, jak budeš chtít.
Pět plus osm?
Tři...
Ťia-ťio, postaráš se o obchod?
Jo, babička si něco vyřizuje.
- Vážně chceš platit? - Jistě.
Takoví fešáci mi platit nemusí.
- Krása tě nenakrmí. - Víš to jistě?
- Uděláme si selfie? - Klidně.
Připravit, vyletí ptáček, úsměv!
Vypadáš jako můj idol.
Kdo?
Rjúiči Sakamoto.
Bratře Ku.
Vydělat si tu na živobytí je těžké.
Jo.
Těžké je to ale všude.
Promiň, bratře Ku.
Dlužím ti za nájem za minulý měsíc.
To nevadí.
Zaplatíš mi, až budeš mít.
Bratře Ku...
Jsi dobrý člověk.
Co je tohle.
Mikrofon.
Ke karaoke.
Zvedni se.
Vstávej.
Zaklej ve svém dialektu.
Co?
Zaklej!
Bratře Ku...
Já nevím jak.
Zkus to a uvidíš.
Wang Siao-čchuane!
Ty parchante jeden!
Ty neschopnej sráči!
Jsi fakt...
Jsi...
Siao-čchuan...
Nebylo to na tebe.
O tebe nejde.
Jen se chci zachovat správně.
Peníze za vystoupení
mi dluží už tři měsíce.
Přinesl jsem ti olej.
Nejez jen instantní nudle.
Bratře Ku.
Můžu tě obejmout?
Co je naší partou stalo? Všichni jsou mrtví.
Poslední sraz byl před roky a pořád nás ubývá.
- Náš čas pominul. - Jak skličující pohled.
Dobře.
Řeknu něco od srdce.
Obdivuju tě, Ku.
Není ti něco? Proč zrovna mě?
Podívej se na sebe.
Zaprvé, jsi "osamělý gurmán".
Celý den nic na práci, nikam se neženeš.
Máš styl, dokonce větší než já.
Zadruhé, podívej se na nás.
Kdo ještě není rozvedený?
Je výjimkou. Pořád v chomoutu.
A právě proto tě obdivuju.
Jsi realitní magnát, a budeš tu vzlykat?
Proč brečíš?
Brečet může i boháč, ne?
Jen breč. Jo.
Slzy k životu patří.
Příteli.
Jsem čtyřikrát rozvedený.
Mí předci musí být nesví.
Jsem profík na rozvody.
Jaká ostuda!
Přestaňte se pošťuchovat.
Všichni jste rozvedení.
Ale tahle stará panna se ještě ani nevdala.
Neměj obavy.
Najdu ti dobrou partii.
Byla to květinka naší party.
Na to ti kašlu.
Už jsem vrásčitá čarodějnice.
Dobrá.
Na to, že jsme nezadaní.
Jo, na nás!
Co to děláš?
Já jsem rozvedený taky.
- Jak dlouho? - Už dva roky.
Pes, který štěká, nekouše.
Ty jsi neštěkal vůbec.
Viděl jsi někdy člověka kousnout psa?
Dneska ti ukážu, co to znamená.
- Kam jdeš? - Pokecat s tvým bráchou.
Haf! Haf, haf, haf!
U štěkání nekoktáš.
Vždyť je to jen jedno slovo.
Tung-c'i.
Je tvoje ségra v pohodě?
Sedíš vedle ní. Zeptej se jí.
Ale jak?
Není to zvláštní? Je tak úžasná, ale pořád sama.
Věřil bys tomu?
Jsi rozvedený, ne? Zkuste to spolu.
Ty jsi ale kecka. Kde ses takhle naučil mluvit?
Ku!
Podívejte, koho to tu máme.
Starý Mu!
Syn volá tátovi!
Přátelé, jste tam všichni?
Jsme banda ztroskotanců.
A já, "zbylá květinka".
Poslyš, kdy se vrátíš? Co se ti na Paříži tak líbí?
Jsem starý, proč bych se vracel?
Nebyl jsi tu už 30 let.
Vždycky jsi snil o tom, že se jednou vrátíš.
Během naší poslední společné večeře v Paříži pořád mlel o tom,
že je Peking celé jeho dětství.
Mu, zůstaň tam ještě chvíli, a Peking už nejspíš ani nepoznáš.
- A Peking zapomene tebe. - To teda.
Dobře. Ukažte mi, co pijete.
Tak počkej...
Vidíš?
Jen to nejlepší!
- Je to pekingská pálenka. - Vidíte?
- Zapomněli jste, odkud jste. - Jo, za to ty to víš moc dobře!
Píšeš ještě básně?
Už vůbec ne.
Tak jo, Mu, něco ti zazpívám.
Poslouchej.
Je to blázen.
Zima zase přichází, už mrzne a sněží,
mé srdce se nezmění jak roční období.
Mám nové oblečení, ale kufr stejný,
ještě jedno zamávání a v úsměvu stáří.
Nemluví tam jako my, je to jiný kraj,
budeme čekat tady, tak vrať se zas k nám.
Přátele nerozdělí ani kilometry,
tak nebuď tak kyselý, a už vůbec ne skleslý.
Myriáda slov pak splyne s myriádou míst,
jakkoliv to dopadne, mě však neztratíš.
Peking tě vítá, svou náruč otvírá,
ta milénia krásy jsou jasná.
Peking tě vítá, ať zmizí ta prázdnota,
už nezmizíš mi ze života!
Po zimě je tu jaro, dálka taje v slunci,
a co bylo, to bylo, dej nám zase šanci.
Peking tě vítá, svou náruč otvírá,
je tu hojnost života a vitalita.
To je vaše dcera?
Je opravdu rozkošná.
- Tak poděkuj! - Děkuji.
Není zač. Kolik ti je?
- Čtyři. - Čtyři roky?
Jsi moc krásná.
Poděkuj té paní.
- Děkuji. - Není zač.
- Můžu se na něco zeptat? - Ale jo, klidně.
Je to vaše biologická dcera?
Co sakra chcete?
Nic, jen mě to zajímá.
Zbláznila jste se?
Jen vás to zajímá?
Vždyť jsme přece rodina!
- Ptáte se, jestli je moje? - Zastavte vláček!
- Jdeme. - Co to děláš?
Proč my? Odejít by měla ona.
- Jdeme, drahá. - Co to s tebou je?
Ona se úplně pomátla!
... pět, šest, sedm, osm.
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm.
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm...
Hnízdí tu práci.
Už roky.
- Tady jsi. - Dlouho jsme se neviděly, Nan Ťi.
Vždyť jsi tu byla nedávno.
Ku, můžu se tě na něco zeptat?
Na co?
Proč ses rozvedl?
- Přinesu ti kafe. - Dobře.
Z úcty.
Z úcty...
Byli jsme příliš slušní, abychom to spolu dělali...
Tak to...
si žádá rozvod.
Všechny moje vztahy
troskotaly na slušnosti.
Je to tak.
A co?
Zdálo se mi o tobě.
Vypadal jsi takhle.
Proč se ti o mně zdá?
- Tobě o mně ne? - Ne.
Tak jsem asi nicka.
Pokud někoho vídám často,
pak se mi o něm zdá.
- Díky. - Za co?
Že se ti o mně zdá.
Vážně jsi slušný.
Co říkáš na Nan Ťi?
Co?
Co si o ní myslíš?
Nan Ťi...
Zvláštní jméno, nemyslíš?
- Je to přezdívka. - A jak se jmenuje?
Zeptej se jí sám.
Odkud se znáte?
Můj první přítel žil v Paříži.
Byli spolubydlící.
Možná něco víc než spolubydlící?
To ses nechal trochu unést.
Vypadáte jako otec a dcera.
Co?
Odkdy vypadáme jako otec a dcera?
Prý vypadáš jako její otec.
A ty jako moje matka.
Takže si spolu rozumíme.
Proč sis studio otevřela tady?
Je to blízko Bílé pagody.
Líbí se ti?
Stavěli ji mí předci.
Za vlády dynastie Jüan?
Opravdu?
Vymyslela jsem si to.
Kde jsi byl včera? Neodepisoval jsi.
Jel jsem do Pej-taj-che.
Nechtěl jsi jet se mnou?
Příště.
Chtěl jsi, abych tě tam vzala.
Žádná škoda.
Tak fajn.
Musím jet, tak ahoj.
Kam jedeš?
Zdravím.
- Vrátila jste se. - Ano.
DĚTSKÝ DOMOV ČCHAO-JANG
Koho hledáte?
Přišel jsem s tou ženou.
Společně. Jste příbuzní?
Jsem její otec.
Její otec?
Máte štěstí, že máte takovou dceru.
Co tím myslíte?
Jako dobrovolnice je tu nejdéle.
Chodí sem už roky.
Můžu jít dovnitř?
Nebo mám počkat venku?
To nemusíte, jen jděte dál.
- Děkuji. - Jo.
Já, malý lupínek na dubu...
SPŘÍZNĚNÉ DUŠE PŘINÁŠÍ NADĚJI
... dlouho už tady asi nebudu.
Ze zelené změním se v hnědou,
najednou máme podzim před sebou.
Připravujeme se už řadu dní,
na ten taneček poslední.
Pak ulehneme znaveni,
u kořenů stromů na zemi.
Ještě jednou od začátku.
Připravte se, teď.
Já, malý lupínek na dubu,
dlouho už tady asi nebudu.
Ze zelené změním se v hnědou...
... a teď máme podzim před sebou.
Připravujeme se...
Už řadu dní,
na ten taneček poslední.
Pak ulehneme znaveni,
u kořenů stromů na zemi.
Překvapila jsi mě.
Cože?
"Dělat dobré skutky není těžké."
"Těžké je dělat je celý život."
To řekl předseda Mao.
Jen mám ráda děti. "Dělat je celý život..."
To není lehké. Není.
Jel jsi do Pej-taj-che.
Nepocházíš odtud?
- Dlouho jsem tam nebyla. - Jak dlouho?
Od svých pěti
jsem se tam nevrátila.
Myslel jsem, že tam máš rodinu.
Přestěhovali jsme se do Kuang-tungu.
Ale je to zvláštní.
Když se někdo ptá, odkud jsem,
říkám, že z Pej-taj-che.
Nemáš kantonský přízvuk.
Mandarínštinu neovládají jen Pekiňané.
Umí ji i lidé z jihu.
Ale jestli se můžu zeptat, mluví Pekiňané kantonsky?
To bylo fakt zvláštní.
Bojíš se?
Tento autobus je mimo provoz.
Přestupte si prosím na ten za námi.
Nevadí ti to?
Nevadí.
- Pojď blíž. - Cože?
Obejmi mě rukou!
Zvrhlíku jeden!
Dej tu pracku pryč!
Úchyle!
Zastavte a neotvírejte dveře!
Víš, jaký byl můj táta?
Proč se ptáš?
Jaký byl?
Jako ten chlap v autobuse.
Který?
Ten chmaták.
Když mi bylo pět, bylo to v říjnu,
táta v autobuse obtěžoval jednu ženu.
Sakra.
Sexuální obtěžování. Ostuda.
Podle mámy to bylo horší než obvinění z vraždy.
Vykopla ho z domu. Nesměl se k nám přiblížit.
Mohlo to být nedorozumění?
Táta to zuřivě popíral, ale ta žena si trvala na svém.
Dostal rok v pracovním táboře.
Pak už jsme ho neviděli.
Jaký byl tvůj táta?
Jak to spolu souvisí?
Jen mě to zajímá.
Byl to poctivý nižší úředník.
Je v důchodu.
Máma mu nedá pokoj.
To zní hezky.
Hej, nefoť mě!
Chceš mi ukrást práci, co?
Bereš mi práci!
Tak ukaž.
Vypadám jako pobuda.
Vystihl jsem tě, ne?
Asi jo.
- Nemusíte mi platit. - Co?
Nemusíte, máte předplaceno.
Tady máte.
Dobře, připíšu vám to na účet.
Myslel jsem, že nekouříte?
Je to pro přítele.
Musím jet.
Pořiďte si smartphone.
Hotovost už je minulost.
- Promyslím to. - Dobře.
Zdravím, strýčku z Pekingu.
A vy jste...
Přece Ťin-c'.
Ťin-c'?
Vaše bývalá sousedka.
Ťin-c', dcera starého Li.
Dcera starého Li.
Jak je otci?
Dobře, ale už docela zapomíná.
Někdy i na svou dceru.
Tak už to ve stáří chodí.
- Kdo je tohle? - Můj manžel.
Dobrý den, pane.
Je podobný tvému otci.
Hledala jsem někoho takového.
Ukazuju mu, kde jsem vyrůstala.
Chcete jít dál?
Jen jsem vás chtěla pozdravit, máme toho hodně.
Dobrá.
- Tak smutné. - Proč?
Je bezdětný. Celý život žije sám.
Je to tak špatné?
Co to s tebou je?
Co tě to popadlo?
Tohle je pekingský ranní expres.
Tichem se rozeznělo dlouhé a ostré burácení vlaku.
Věž Pekingského nádraží
se otřásá v základech.
Otřesena se dívám z okýnka
a nevím, co se děje.
Srdcem mi projíždí ostrá bolest.
Nejspíš jím pronikla matčina jehla na zašívání.
Srdce se mi teď přeměňuje v létajícího draka.
Pevně svírám
špulku s nití napnutou
k prasknutí.
Musím vystrčit hlavu z okýnka vlaku.
Až teď,
až v tuto chvíli
začínám chápat, co se stalo.
Vlak co nevidět zahrne příval
pozdravů na rozloučenou
Ještě stále jsem v Pekingu,
ale začínáme se rozjíždět.
Naposledy jí zamávám.
Chci ji popadnout za límec
a zavolat na ni:
"Nezapomeň na mě, Matko Pekingu!"
Konečně se držím ruky.
Nevím, čí je, ale nepustím se.
Tohle je můj Peking.
Ještě jednou a naposledy.
Wen-chuej?
Co ty tvoje akcie?
To teď neřešme.
Jejich cena klesá a mě stoupá tlak.
Já jsem tě varoval.
Teď se ti to mluví.
Našel si tvůj bratr přítelkyni?
Koho to zajímá? Asi byl znuděný.
Takže nic nevíš?
Nemáš mi co říct?
Mlč už a věnuj se vaření!
Nezáleží ti na nás.
Nezáleží mi na nikom, jen na Smíškovi.
Smíšku, ze kdy je ta značka?
Z loňského září.
Tak tě změříme teď.
Docela jsi vyrostla.
Nepovídej!
Stoupni si rovně.
Tak o kolik jsi vyrostla?
Raz, dva, tři...
- O dva. - O dva centimetry.
- O dva a půl centimetru. - Tak o tři.
Tati, jednou tě přerostu.
Uvidíme.
Neměříš ani metr. Ale já?
- Sto dvacet centimetrů! - Jo, sto dvacet centimetrů!
Smíšek je mnohem vyšší než táta.
Tati?
Jak vysoká je máma?
Měří 165 centimetrů.
O kolik je vyšší než já?
Asi o 40 centimetrů.
Čtyřicet centimetrů.
Chceš další básničku?
Tak přečti tu na straně 140.
Moc dobrý způsob!
- Třicet... - Která báseň je na straně 140?
-"Kytice." -"Kytice."
Mezi mnou a světem,
jsi zátokou, plachtou,
věrným koncem provazu.
- Smíšku! - Ano?
Pojď s tátou jíst.
- Vždyť už jdeme! - Už jdeme.
- Do židličky. - Vždyť už nejsem batole!
Smíšek může sedět, kde chce.
Už se to nese!
Nečti si u jídla.
Kam na to ta holka chodí?
Můžu za to snad já?
Tati, prý jsi kdysi psal básně.
Ano, tvůj táta píše básně.
Jednu ti řeknu.
Temné noci mi propůjčují temné oči
a pak doufám, že světlo ke mně vkročí.
Tu napsal Ku Čcheng.
Smíška neobelstíš.
Básně tvého táty si nikdo nepamatuje.
Tati.
Dlouho jsi tu nebyl.
Opravdu?
Ano. Máš moc práce?
Strašně moc. Nejvíc na světě.
Kolegům se tvoje recenze na internetu líbí.
Zkouší restaurace, o kterých píšeš.
Jíte tam? Je to jen humbuk.
Táta není vořežprut!
Smíšku, takhle nemluv.
Má to od tebe, nesnaž se to popírat!
Kdo byla ta dívka?
Která?
Byli jste v ulici Wu-s'.
Byl jsi šťastný jako blecha.
- Fotili jste se. - Kolegyně.
- Dělá mi fotky pro recenze. - Má je skvělé.
Táta má přítelkyni!
Umí napodobit i tvůj přízvuk!
- A přesně. - Přesně.
Jednou přijel do Pekingu
a našel toho policistu.
Proč?
Chtěl to urovnat.
Ten policista byl prý milý.
Nedostal rok nucených prací?
To obvinění popřel.
Tehdy to byl vážný zločin.
Byl na něj mírný.
Nepil náhodou?
Ano.
Tím hůř se to vyvracelo.
Bylo to obtěžování pod vlivem.
Setkali se někdy?
Ten policista tvrdil, že se ho ta žena snažila najít.
Nebyla si jistá, že to udělal tvůj táta.
Ale během rekonstrukce ho označila takřka ihned.
Cítila se provinile a chtěla se s ním spojit.
A pak?
Nenašli ho, tak volali tvé matce.
Křičela na ně.
"Rozvedli jsme se! Už mi nevolejte!"
Táta se s tou ženou nikdy nesetkal?
Ten policista ji našel, když už byla po smrti.
Tím to skončilo.
- Já s nám mluvil. - A?
Měl demenci.
Proč jsi mi to neřekl dřív?
Vím to krátce.
A musel jsem si to ověřit.
Za tvou rodinu zodpovídám.
Teď všechno víš, už se mě neptej.
Sestra...
nás viděla v ulici Wu-s'.
A?
Máte stejné jméno.
Wen-chuej.
Ano.
Tak proto.
Z Pej-taj-che ses odstěhovala v pěti.
Jak je to dávno?
Dvacet let.
To už si to tam asi nepamatuješ.
Ale jo.
Jako by to bylo včera.
Jak jste žili?
Ne jako ty.
Co?
Jako v nemocnici.
Vidíš?
Co?
Toho muže s drakem.
No a?
To je můj táta.
- Pojďme ho pozdravit. - Ne.
Jdu sama.
- Tak já odjedu. - Tak odjeď.
Dobrý den.
Máte pekingský přízvuk.
A vy?
Jsem odtud, ale žila jsem v Kuang-tungu.
- Jste odtud? - Jo.
Kuang-tung je daleko, nikdy jsem tam nebyl.
Jsem vám na obtíž?
Jste fotografka?
Dalo by se říct.
Pokud budu překážet, stačí říct.
Draka si můžu pouštět kdekoliv.
Jste příliš slušný.
- Nebuďte přehnaně milá. - Nebudu.
Kdy jste s draky začal?
Po třicítce.
Když se mi narodil syn. Chtěl jsem si s ním hrát.
A tak to vzniklo.
Proč pouštění draka?
Bydlel jsem u Náměstí Nebeského klidu...
Večer byly na obloze k vidění nejrůznější draci.
Cítíte, jak se do něj opírá vítr.
Je to zábava.
A co váš syn?
Bavilo ho pouštění draků?
Nevím.
Možná ani ne.
Ale mě to chytlo.
To vidím.
U loděnice stával sirotčinec.
Ano, ale teď už je jinde.
Prý ho zbourali.
Odložili mě tam jako mimino.
V pěti letech mě adoptovala rodina z Kuang-tungu.
Můžu se zeptat, čím se živíte?
Obsluhoval jsem počítadlo.
Co?
Účetní.
Tak mi to řekni.
Zapírat to nemá smysl.
Nedotkl jsem se jí.
Mohl sis vyjednat dohodu, ne?
Ano.
Ale nemohl jsem se přiznat a lhát.
Pil jsi tehdy?
Jo, pil.
Ale tohle bych neudělal.
Dokážeš pít s mírou?
Moc ne.
Takže jsi pil.
Pamatuješ si, co se stalo?
Ne moc jasně.
Motal jsem se, nevzpomínám si.
Tak vidíš.
Lhát tě nikdo nenutil.
Jen si musíš sáhnout až do duše.
Můžeš mi přísahat, že jsi pak podobné choutky neměl?
Sahám si do duše...
ale nemůžu to říct,
že občas nemám špatné myšlenky.
Podívej.
Čím hlouběji si sáhneš,
tím víc se změníš.
Vrať se, neskončili jsme!
Kolik je?
Díky za návštěvu.
Jo.
Co cítíš k mámě?
Jsem jí vděčný.
Kdyby mě nevyhodila,
ty a tvoje sestra
byste měli úplně jiné životy.
Nebylo to nefér?
Nefér...
Ale taky fér.
Alkohol je zlo.
Měl bys ho omezit.
Tati.
Máš rád klasický tanec?
V televizi, ne na parketě.
Tati, můžeš si stoupnout?
Tati.
Máš žíly jako žížaly.
To jsi říkával jako malý.
Tati...
- Smíšek mi tě připomíná. - Co?
Jde jí matika.
Tati, proč nemáš mobil?
Pevná linka mi stačí.
Mobil nepotřebuju.
Tati, máš rád Šang-kuan Jün-ču?
Ano.
Proč ses sem přestěhoval?
Vzal jsem tě sem,
když ses učil chodit.
Tak proto!
Co?
Ale nic.
Ještě jsi nedal dohromady větu.
Ale když ses díval do moře,
naprosto zřetelně jsi řekl tohle:
"Tady jsem doma."
Vyděsilo mě to.
Tak proto?
Haló?
Proč mi najednou voláš?
Jsi poblíž?
Dobře. Tak já jdu ven.
Skoro za mnou nechodíš.
Co se děje? Promluvme si.
Ne, sousedi by mohli mluvit.
Teď to trochu přeháníš.
Nebyl jsi nejlepší kamarád starého Mua?
Jo. Co se děje?
Řekl ti o našem románku?
No...
Na podrobnosti už si nevzpomínám.
Před všemi to tajil.
Měl před odjezdem do Paříže.
Byli byste skvělý pár.
Proč jsi neodjela s ním?
S ním?
Byl to srab. Dost mě zklamal.
Mám mu kvůli tobě domluvit?
Co bys mu řekl?
Přišla jsem ti říct, že se dnes ráno zabil.
Jak ses vrátila?
Vlakem.
Zlobíš se?
Ne.
Co to máš na sobě?
Zastavila se tu spolužačka.
Doprovázel jsem ji a šel sem.
Aby ses osvobodil?
Kdysi tu žil Lu Sün.
V téhle budově.
Které jeho dílo na tebe zapůsobilo nejvíc?
Na své zahradě
mám dva stromy.
Ten první je jojobovník
a ten druhý taky.
Jeho Podzimní noc .
HLEDÁME ČÍNSKÉ TALENTY
Tati, nespěchej tak, chci se dívat.
Tati, to byl dobrý tah, co?
Hej, hoši.
Ta je dobrá, co?
Vzala na šachy tátu.
Naše manželky by nám tu daly co proto.
Tebe by přetáhla pantoflem!
To minimálně.
Ne, nejsem její táta.
Tati, proč to říkáš?
Příteli, to už přeháníš.
Tvoje dcera má ráda šachy.
Ty ne, ale to nevadí.
Kvůli tomu ji nevydědíš.
Je to skvělá dcera.
Co jsi to za člověka?
Takový lidi nemusím.
Nikdy jsi mě nechtěl.
Teď jsi mě konečně uznal, ale zapíráš mě?
Co je to za chlapa?
Je to mrzout.
Vidíte to? Ten pohled znám.
Nemám pravdu?
Vypadá jako mrzout!
Dost. Někdy se tak cítíme.
Já teda jo. Mladá dámo, popadněte otce a odejděte.
Když tě to nebaví, tak půjdeme.
Pánové, co vás to napadlo?
Zameťte si před vlastním prahem!
Chovejte se ke svým ženám hezky!
Jdeme hrát šachy.
Pokračujeme.
DOMÁCÍ KUCHYNĚ
- Zlobíš se na mě? - Ne.
Ale zlobíš!
To je jedno.
Jsi dobrá herečka.
Tak mi to promiň.
Nech to být.
S úctou se ke mně často nechováš.
Dobře.
Zapomeňme na slušnost.
Šel jsem do té budovy.
Je to opuštěná ruina.
Stál jsi před tou divokou květinou?
Jak to víš?
Pej-chua.
Květina Pej-taj-che.
Co to blábolíš?
Musela jsi mě sledovat.
Tvůj táta
je taky hodně slušný.
Co ti vyprávěl?
Vlastně nic moc.
Dívala jsem se, jak pouští draka.
Ale byl jinak slušný
než ty.
Nepij tak rychle.
Když budu pít, rozbrečím se.
Stalo se dnes něco?
Něco dobrýho.
Volal mi můj první přítel.
Když jsem byla u moře.
Z Paříže?
Z Paříže.
Známe se od dětství.
Já a on.
Před pár lety mě podvedl
a dal mi kopačky.
Slíbila jsem si, že už ho nikdy neuvidím.
Ale pak mi zavolal.
Byl jako hromádka neštěstí.
Prý mu přítelkyně utekla za jiným.
Hlavně buď v klidu.
Chtěl mě jako její náhradu!
K čertu s klidem!
Nemá v sobě kouska cti. Chtěl, abychom se k sobě vrátili.
Co jsi mu řekla?
Já nána s tím souhlasila.
Už sem letí.
Zítra přistane v Pekingu.
Promysli si to.
Jo.
Možná jsem to nezmínila,
ale je to sirotek.
Sirotek?
Ano.
Sirotek.
Nevíš, co to je, viď?
Kde máme stíny?
Stíny?
Podívej.
Ta kočka vrhá stín.
Ta lampa taky.
Ale kde jsou ty naše?
Třeba...
Třeba jsme je
nechali v Pej-taj-che.
Můžu tě obejmout?
Smíšku.
Chybí ti máma. Co takhle ji navštívit?
Možná jsem viděla něco, co by máma nechtěla, abych viděla.
Proč mluvíš v hádankách?
Chceš vědět, co jsem viděla?
- Ne. - Důvěřuju babičce.
A co ti řekla?
Babička mi řekla,
abych se k tobě chovala hezky.
Dobrá rada.
Tati?
Je můj drak výš než ostatní?
Je.
Tvůj drak je ze všech nejvýš.
Odmotej nit a vyletí ještě výš.
Ano, pěkně pomalu.
Oběma vám přeju opravdové štěstí.
Sestřenko, střílíš si ze mě ráda?
Já si z tebe střílela?
VZPOMÍNKOVÝ VEČER S ŠANG-KUAN JÜN-ČU
Co Ou-jang? Nevolal jsi jí?
Je mladá. Má dost svých problémů.
Takže jsem stará?
Tak jsem to nemyslel.
Tak jak teda?
Zastavila se dnes ráno.
Sama?
Ne.
S kamarádem z Paříže.
Se svým bývalým.
Drby se šíří rychle.
Prý jsi s ním kdysi bydlela.
Jo.
Můžu mít neslušnou otázku?
Co takhle slušnou?
Spali jste spolu?
Málem.
To je mi líto.
Mí předci Bílou pagodu opravdu stavěli.
Nežertovala jsem.
Nan Ťi je přezdívka.
Jak se jmenuješ?
S'-čchin Kao-wa.
Takže jsi Mongolka.
A akce!
Život je hra skvělá,
opakující se dokola.
Někdy je smutná, jindy veselá.
Nejdůležitější je účast skvělá,
ta totiž vždy radost udělá.
Obecenstvo často pláče,
jindy zas radostí skáče.
Postavy tragické, jindy komické,
diváci ztrácí se, je to nadlidské,
ztrácí se, je to typické.
Pokud chcete zjistit,
kdo ze všech hraje nejlíp.
Stačí jen nejjasněji zářit,
a diváci budou vám patřit.
Ča, ča, ča!
Život je hra skvělá,
opakující se dokola.
Někdy je smutná, jindy veselá.
Nejdůležitější je účast skvělá,
ta totiž vždy radost udělá.
Pokud chcete zjistit,
kdo ze všech hraje nejlíp.
Stačí jen nejjasněji zářit,
a diváci budou vám patřit.
Ča, ča, ča!
Život je hra skvělá...
Smrdí tu chlast.
Proč ještě vyspáváš?
Sestro.
Co tu děláš?
Něco ti musím říct.
A co?
Smíščina máma je v nemocnici.
Slyšel jsem.
Prý má rakovinu.
Rakovinu?
Ve čtvrtém stádiu. Zajdi za ní.
Jo.
Zdálo se mi o našem otci.
Zaléval náš strom.
Vždycky jsem si myslela, že je to nejlepší táta na světě.
Co mu zkusit odpustit?
Možná i jo, kdyby předtím nebyl tak dokonalý.
Jak to jen říct?
Jako bych
přišla o víru ve svět.
Nevím proč,
ale asi se mu začínám podobat.
Jsi příliš zachmuřený.
Musíš být silný.
Sestro.
Chci tě obejmout.
NEMOCNICE PEKINGSKÉ UNIVERZITY
Pan Ku?
Ano.
Já jsem Čang Sin-min.
Pojďte dál.
Přišel jsi.
- Venku napadl sníh. - Jo. Zjistil jsem to až cestou.
Na jaro je divné počasí.
Jak se cítíš?
Dobře.
Tohle je Čang Sin-min.
Už jsme se seznámili.
Mohl bys na chvíli odejít?
Chci si s ním promluvit o samotě.
Dobře.
Jak se má Smíšek?
Dobře.
Můžu ji přivést.
V žádném případě.
Jsem ráda, že je u tvé sestry.
Pojďme trochu na světlo.
Jo.
Já sama.
Celý den jen ležím.
- Sedni si. - Jo.
Můžu nějak pomoct?
Zase jsi příliš slušný.
Četla jsem tvoje články.
Ty o jídle.
- Píšeš dobře. - Jsou to nedůležitosti.
- A co básně? - To už je minulost.
Píšu jen o jídle.
To přece nevadí.
Škoda, že nemám chuť.
Věděl jsi, že se tu narodil Ku Čcheng?
Jo. Věděl.
A ty taky.
Já tu bohužel umřu.
Ne, na to teď nemysli.
Chemoterapie ti ještě může pomoct.
Bydlíš v bytě po mámě?
Pořád.
Byla jsem na tebe tvrdá.
Jen tak jsem tě vyhodila.
- Finančně to zvládáš? - Ujde to.
Jeden z pokojů pronajímám.
Hlady neumřu, neměj strach.
Zase jsi příliš slušný.
Přílišná slušnost
vede k odcizení.
Podej mi své brýle.
Co?
Dej mi je.
Víš, že jsem tě podvedla první?
Vím.
Zranilo tě to?
Je to minulost.
Už na tom nesejde.
Mně na tom záleží.
Když jsem čekala Smíška,
milovala jsem jiného.
A když se narodila,
nedokázala jsem jí dát lásku.
Jsem špatná máma.
- Díky, že jsi přišel. - Je to moje povinnost.
Prý učíš korejštinu.
Ano, korejštinu.
Prý ji umíš dobře.
Líp než svůj rodný jazyk.
Řekneš něco korejsky?
Jen jedno slovo.
- Proč? - Chci to slyšet.
Sarang.
- Co to znamená? - Láska.
- Sa... - Sarang.
Sarang.
Tak já půjdu.
Počkej.
Jedno slovo v ujgurštině se vyslovuje úplně stejně.
Co znamená?
Hlupák.
REŽIE A SCÉNÁŘ ČANG LÜ
České titulky Tomáš Pikl Iyuno 2024