Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tohle je Zanele. Ambiciózní. S ničím se nepáře.
Moderní, nezávislá a všestranná šéfka.
A tohle Andile.
Je milý, nesporně okouzlující a pro každé dobrodružství.
Muž s velkým M. Vážně.
Zanele a Andile se skvěle doplňují. Jako fazole v anglické snídani.
Jako panák a cola.
Jako sůl a pepř. Romeo a Julie.
Nadčasové klasické duo.
Jak se na ně tak dívám, dává to smysl.
Však víte, co se říká. Než se o něco pokusíte,
musíte vědět jistě, že jste nejlepší přátelé.
Moc jim to spolu sluší.
Pozor!
Už jede.
Jo, holka!
Jo!
Sky, sjeď to! Koupím ti ten nanuk!
- Sky! - Sky!
Jsem dobrá!
- To jsi! - Něco pro tebe mám.
Zabalím tě.
- Zvládla jsem to, Chelsea. - Jo! Super!
Hádejte, co mám?
Nanuk!
- Pojď se pomazlit. - Pomůžu ti.
- Ne! - Jak to, že už jí? Za to můžeš ty.
- „Dostaneš nanuků, kolik chceš.“ - Pardon.
- Mami. - Ahoj.
- Sky se sklouzla na Kamikaze! - Bála jsem se, ale bylo to super.
No teda. Máš pro strach uděláno.
- Ahoj, lásko. - Ahoj.
- Hádej, co jsme ti přinesli. - Co?
To je nádhera. Děkuju.
- Ahoj, Ze! - Ale, máma Jess.
Občas slýchám, že by lidem vadilo, kdyby se jejich manžel bavil s ženou,
ale já na to, že netuší, o jakou chůvu zdarma přicházejí.
Hlavně že můžu pomoct.
Jak ses měla?
Ta organizace oslavy určitě zabrala hodně času.
Jo, dobře. Díky. Ale už jsem ráda doma.
- Tak já už pofrčím, mějte se. - Ahoj, teto.
- Díky! - Ahoj, teto!
Kámo, tak zase zítra?
- To si piš. - Super.
- Ahoj. - Čau.
- Díky, Ze. Vážně. - Ahoj, Jess.
To byl ale den.
UMJOLO: NEJBLIŽŠÍ PŘÁTELÉ
1. KAPITOLA PŘÁTELÉ NA CELÝ ŽIVOT
NAŠE ŠŤASTNÉ MÍSTEČKO
Víš, že nemusíš ohromit, viď?
Já... Tobě se... To promiň.
- Nelíbím se ti? - No...
Mně se to líbí moc. Překonali jste se.
- Ahoj. Co myslíš? - Sluší vám to.
- No jo, znáš Jess. Má zlaté ruce. - To teda.
Kde mám děti?
Chelsea, Sky!
- Už pojďte! - Jo!
Holky, moment.
- Ahoj. - Ahoj, teto.
- Líbím se ti? - Sluší ti to.
Běžte si pro tašky. A pak do auta, jo?
- Tašky, voda. Jo. - Moment.
- Nebude to panu Dlaminiovi vadit? - Bude nadšený.
Překvapení!
- Všechno nejlepší, dědo. - Krásných 70.
- Děkuju. - Všechno nejlepší.
Mockrát děkuju.
- Já říkal, že bude rád. - To si jen myslíš.
Hodně štěstí, zdraví,
hodně štěstí, zdraví,
hodně štěstí, drahý Mkhulu,
hodně štěstí, zdraví.
Díky, Makoti. Panejo. Čaj opravdu bodne.
Makoti!
Bráchova žena, pánové.
Nejdůležitější žena tady. Makoti, mám dopito. Nepřineseš mi další?
O co ti jde? Upadly ti ruce? Nemůžeš si pro něj jít sám?
Vidíš přece, že jí to nevadí.
Brácho, víš, že tohle celé je jen díky té ženě, o které jsi teď mluvil?
Polož to a běž si pro to sám, neubude tě.
- Mazej. - No jo, bráško.
Třeba taky jednou všechno vyřeším tím, že se ožením.
Ale prosím tě.
Ahoj.
- Díky, lásko. - Prosím.
Já děkuju tobě. Zorganizovalas to úžasně.
Jo?
No tak jo.
Všechno nejlepší. Přeju vám ještě spoustu krásných let.
Díky.
Tati, tohle celé zorganizovala moje žena.
Napadlo ji oslavit tvoje narozeniny a svolat celou rodinu.
No, Jessiko,
přineseš mi pivo? Něčeho bych se napil. Počkám tady.
Dobře.
Mrzí mě to.
Podívejte.
Všechno nejlepší.
Makoti.
Co to tu máme?
- Oštěp. - To mě podrž.
Panejo.
Rodinný oštěp se ztratil a od té doby žádný nemáme.
Tenhle ho hezky nahradí.
- Děkuju, Makoti. - Nemáte zač.
Proč jí říká Makoti?
Jess.
Vždyť ho znáš. Toho si nevšímej, jo?
Hned přijdu.
Děkuju, Jessiko.
Není zač.
- Máš úžasnou snachu. - Ne.
Máš ho přečteného.
Dobrý den všem.
Promiňte, že ruším.
Můžu poprosit o pozornost?
Tatínku,
dali jsme hlavy dohromady a rozhodli se dát ti tohle.
Můj táta je pečlivý člověk a pracant.
Je to dříč, určitě maká i ve spaní
a zdává se mu o farmě, traktoru, farmaření a o zvířatech.
- Děkuju... - Dost.
Zavři pusu.
Děláš, jako by ti na rodině záleželo.
Jako by ti záleželo na mém odkazu.
Jenom jsi vyšel ze školy, a hned sis vzal bělošku.
Otočil ses k nám zády.
Nikomu z vás tří
na téhle rodině nezáleží.
Ani na mém odkazu.
Ale kozy si přivedete.
A ty!
Teď bys vysedával v hospodě
a utápěl se v chlastu a lidi by se ti akorát smáli.
A ty!
Teď máš plnou hubu keců. „Tatínku, přinesli jsme ti...“ Hej!
Budu k vám upřímný, děti.
Něco jste se mě natrápili.
Víte?
O vás dvou jsem si myslel,
že jeden z vás
mi dá vnuka.
Hlavu rodiny.
Nestalo se.
Jste nuly.
To sami dobře víte.
Víte, co si o tom myslím.
A vy ostatní tu jen civíte...
- Ven. - Ale lásko.
Mlč, ženská. Mlč.
Padejte. Víte vůbec, co je oštěp?
Vypadněte! Jděte!
Má dvě úžasné vnučky. Té obsesi vnukem nerozumím.
Není jedno, jestli má vnučku, nebo vnuka?
Holky si po svatbě změní jméno.
To, že jméno Dlamini nezanikne, zaručí jen vnuk.
- Ty s ním souhlasíš? - Jasně že ne.
Říkám, proč se tak chová.
No jo.
Nevím, co mám ještě udělat.
Ta oslava byla skvělá. Děkuju.
Tátovy neshody se sourozenci sis vyžrala ty.
Za tu práci na oslavě si zasloužíš medaili.
Díky, Ze.
Takže nám teď s tátou uděláte bratříčka?
Nechcete už spát? Doma vás vzbudím. Odpočiňte si.
VÍTEJTE ZPÁTKY! SRAZ NQABAKAZULUSKÉ STŘEDNÍ
Nazdar, Clemente, bráško.
Sluší ti to. Jsme jako dvojčata!
- Není to... - Budeš zírat.
Ne.
- Pořád hezoun. - To jo.
- Ty vado. - Jo.
Zažil si smutné věci.
Přála bych mu tančit v zahraničí.
- Jo, přesně. - Život člověka dostane do kolen.
Ale život nám nedopřál tebe a Andila. Měli byste být Romeo a ta holka.
- Bez dětí. - Nech toho, nebo dostaneš.
Já? Život mi dal ty nejlepší přátele.
Takže...
No jo, fajn.
Ukaž, že stárneš, jen když chceš.
Vzpomínáte na písničku „Make the circle bigger“?
- Zlato. - Jo?
Kdo je Clement? Říkají mi tak.
Spolužák, stal se z něho sériový vrah.
- Sériový vrah? - Jo.
- Cože? - Klid, lásko. Nepodobáš se mu.
- Klid? - Nech toho, Lucky.
- Sleduj Zanele a Andila. - Jo!
Jo!
Takže... Dobře, lidi. Tak jo! Momentíček.
Na tuhle velkou chvíli jste čekali.
Na duet!
Zanele a Andile, alias...
Zandile!
Pusť to tam.
Koukej.
Jo?
Ano! Jo.
Krok, krok, krok.
- Manželka. Musím to vzít. - Hele!
Běž tam.
Jo, zlato!
Tak se ukaž, Clemente!
Říkám pravdu. Víte, že taková nejsem.
Já jsem věrnost sama.
S tímhle ocáskem bych stejně nemohla.
- Proč bych tě podváděla? - Nechte toho.
Máš velké štěstí, Clemente. Jsi fakt lucky.
- Kolikrát to mám opakovat? Jsem Lucky. - Vždyť to říkám.
Jsi lucky.
Když jsme u toho, Zanele. Pojď sem.
- Zahrajeme si pravdu, nebo úkol. - To by šlo.
Pravdu. Nebojím se.
- Prý se nebojí. - Tak schválně!
- Měla jsi s Andilem někdy něco? - A je to tady!
Dali jste si pusu nebo i něco víc?
- Dobrá otázka. - Drsná.
Neví, co říct.
- Pravdu! - Pravdu!
Jenom malou?
Nic jiného jsme spolu neměli. Za 20 let!
- Kámo, dneska jí tu pusu dát musíš. - Cože?
- Dej jí pusu! - Pusu!
- Pusu!
Přestaňte. Neptali jste se, jestli pravdu, nebo úkol.
Jste jak malí.
Připouštíš, že se té pusy bojíš.
- Cože? - Bojíš se jí.
- Semklas rty. - Dej mu pusu!
- Ať to mlaskne. Tak už si ji dejte! - Ty se ho bojíš? Pusu!
- Pusu! - Pusu!
- Jo! - Super!
- Chytni se ho! - Jo!
Do toho!
Ty vole.
Do hajzlu. To ne.
Sakra.
Tak jo.
- Prosím? - Ahoj.
Proč voláš od manželky?
Hodilas mi mobil do záchodu.
Jen chci vědět, jak se cítíš.
Mám další hovor, musím to vzít, jo?
Jo, jasně.
Andile! Neviděls můj mobil?
Co tam dnes mám?
Sishiho jsem přeložila na zítra.
Ve tři máš schůzku s architekty ohledně té přístavby.
- Dobře. - Potom...
máš v pět večeři s Andilem a rodinou.
- Zruš to. - Cože? To si nikdy nenecháváš ujít.
- Tak tam jdi ty. - Ale...
Už se to nese. Nejdřív tetě Zanele.
- A tady máš ty. - Tak jo.
- Teda, to se ti povedlo. - Díky.
- Šikulka. - Vypadá to skvěle.
- No jasně. - A tohle je pro tetu.
- Rybí tacos miluje. - Jo.
Tetička Zanele dneska asi nepřijde.
- To se jí nepodobá. - Já vím. Asi se sekla na schůzi.
- Díky. - Zkusím jí ještě zavolat, jo?
Nech to plavat, nenaháněj ji.
Určitě?
Jo, určitě.
Večeři si užijeme i tak.
- Ano! - Jo.
Jako rodina.
- Jo. - Ano!
Jasně.
Tati.
- Proč jsi zklamaný? - Cože?
- Já? - Jo, ty.
- Zklamaný? - Jo.
- Fakt? - Jo.
- Tobě připadám zklamaný? - Ne.
Jsem rád, že vás mám pro sebe.
- Tak jo. - Dobře. Jezte.
- No jo. - Podala bys mi prosím...
Ne.
Řekla jsem, že nebudeme pokračovat...
Ty vole!
- Pardon. - Vy...
Panebože. Omlouvám se. Ty vole.
Téhle milé dámě se očividně nelíbí barva téhle košile.
Nebudeme na tom dělat, dokud nám nezaplatí.
Na košili. Moc se omlouvám.
- Dvě stě randů... - Ano! To mě teď vyslýcháš?
Kriste.
Začneme druhou položkou.
- Jen... - Ještě nedorazil.
Nerada chodím pozdě.
Jak se máte?
Omlouvám se za...
zpoždění.
Někdo do mě vrazil.
Tohle je pan Sbu Sishi.
Majitel Sbu's Lifestyle Village.
Ano. Pánové, dámy.
- Slečno. - Jo.
- Můžu začít? - Jo.
Děkuji. Ale popravdě...
tohle asi nestačí.
Koupím vám novou.
Rande zní líp.
Promiňte, zábavu a práci nemíchám. Ty peníze si nechte.
- Nashle, pane Sishi. - Na shledanou, slečno.
Co na to říkáte?
Zrovna když myslíte, že jste ztracení, život řekne „pomůžu ti“.
Ale co ta holka? To nevnímá, koho má před sebou?
Je to kus chlapa. Proč do toho nejdeš? Kriste, ty nám dáváš.
- Ahoj. - Čau.
Co v práci?
Díky. Polož ji prosím. Nic nového.
Bere dnes Zanele děti do knihkupectví?
Ne, vlastně...
Nebere.
Andile.
- Co se stalo? - S čím?
Se Zanele.
- O čem to mluvíš? - O čem...
Straní se nás.
Od toho třídního srazu.
Předtím tu byla pečená vařená.
Teď, když jí zavolám, nemá čas. Neodepisuje mi.
- A ty se chováš divně. - Jak to myslíš, divně?
Odtažitě.
Nevnímáš mě, nespíme spolu.
To s tím srazem vůbec nesouvisí.
Mám toho hodně v práci.
Nejsem malá a nechci, abys ze mě dělal krávu.
O co tu sakra jde?
Co se tam stalo?
Nic, nestalo se nic.
Vyrazili jsme si, popili jsme. Nic víc.
- Zanele... - Má nový projekt. A je ve stresu.
Většinu času není ve městě.
Navíc to s tím mým tátou.
Řekl o mně, že jsem nula.
Takže tě trápí tohle?
Proč nevidí i ty dobré věci? Jeho vnučky. Tebe.
Hrozně mě to trápí.
Hele...
No tak.
No tak. Já...
A já si...
myslela to nejhorší.
Víš, cos mi řekl?
Co jsme si řekli po svatbě?
Co?
Že odteď máme sebe.
Já tebe a ty mně.
Hlavně že víme, co v sobě máme.
- No ne? - Jo.
Vím, že jsme si řekli,
že továrnu na děti zavřeme.
Ale...
- Ale? - Ale co kdybychom...
- si to připomněli? - Aha.
Tak jo.
Dobře.
- Holky. - Sakra. No jo.
Hele.
Co?
Miluju tě.
A já tebe.
2. KAPITOLA NEJLEPŠÍ PŘÁTELÉ?
Ne.
Ahojky.
VÁŠNIVÝ ŠEJDÍŘ
DĚTI NECHCI, TAK TO PROSÍM RESPEKTUJ.
Žádné děti.
Bonus.
Buď profesionálka.
A jinak? Jak jdou obchody?
Však to znáš. Líp než tobě život.
- Dík. - Děláš si srandu.
Děkuju. Díky.
- Ty vole. - No jo.
- Teď jsem to fakt podělal. - Cos čekal? Vždyť je to Zanele.
- A nejlepší kámoška. - Nejlepší kámoška?
Proč si kočka nerozumí s myší?
Protože ví, že myši jsou k jídlu.
Nemůžeš mít nejlepší kámošku. Říkám to pořád.
Vzpomínám si, když jsi Ze přivedl poprvé.
Naši byli fakt šťastní.
Bylo vidět, že se k sobě hodíte. Že jste pro sebe stvoření.
A hlavně táta. Bože. Moc si ji oblíbil. Doteď jí říká Makoti.
- A víš proč? - Proč?
- Aby mě naštval. - To není pravda.
Teď mě nechápej zle.
Jess rádi máme, je to naše nevěsta, ale...
Sám vidíš, že se do naší rodiny nehodí, ne?
To mi chceš tvrdit, že tě nikdy nenapadlo vzít si Zanele?
Už jen, jak se u nás na dvorku nosí. Vážně tě to nikdy nenapadlo?
Moje žena se jmenuje Jessica.
Snažím se ti říct, ať přijmeš fakt,
že sis nevzal tu pravou.
Vidíš toho kluka?
Jmenoval se...
Danny. Umíš číst?
Chelsea, Sky.
Teto Zanele!
Ahoj. Panejo. No ne.
- Kuřátka. - Teto!
Hrozně jste mi chyběly.
Dlouho jsme se neviděli.
Napadlo mě, že tu budeš.
- Udělali jsme ti rybí tacos, ale... - Promiň, Sky.
Když s vámi mluvím, plýtvám angličtinou, víš?
- Udělaly jsme... - ...ti rybí tacos.
Fakticky? Tak teď mně to moc mrzí. Však víte, jak je miluju.
V úterý ti je uvaříme znovu.
Tak jo, holky.
Strejda Zweli čte tamhle v rožku pohádky.
- Nepůjdete za ním? - Tak jo.
- Ahoj, andílci. - Ahoj.
Děti ale umí ztrapnit.
Jedno úterý bez tetičky,
a už mluví dialektem.
Měl bys je učit i zulusky.
- Na mě nedají. - Protože je rozmazluješ.
Klasický táta a jeho dcery.
Jde o to, že holky...
jsou křehká stvoření.
Kámo, všiml jsem si,
že se mi od srazu vyhýbáš.
A od toho, co proběhlo.
Andile, pusťme to celé z hlavy.
Dobře.
Zapomeneme na to a budeme zas přáteli?
- Jakože... - Kámo.
- No tak. - Ach jo.
- Moc jsi mi chyběl. - Ne tak, jako ty mně.
Domluveno.
„Zase nejlepšími přáteli“. Prosím vás.
To je pohádka.
Chybělas nám.
Raz, dva, tři...
- Ty vole. Ahoj, lásko. - Čau.
- Jak je? - Dobrý.
- Jak to šlo? - Skvěle.
- Asi přinesme ještě jednu židli. - Pro koho?
- Tady je. - Ahoj.
Zanele, ahoj, jak se máš?
- Skvěle, co ty? - Dobře.
A já že ses s námi rozvedla.
- Kdo se rozvádí? - Nikdo, dělám si srandu.
Nedělám to často, ale chápeš.
- Posaď se. Já jdu... - Jo.
...pro talíř. Chelsea, sem. Sky, ty sem.
- Prosím. - Děkuju.
Tak jo.
To je překvapení.
Ze, prones modlitbu ty.
To dává smysl.
- Tak jo. Ruce. - Dobře.
- Chelsea! - Zavřít oči.
Dobře.
Drahý Pane, děkujeme ti za tohle jídlo.
A za rodinu Dlaminiových.
Opatruj je prosím a neodlučuj je.
Ať se mají navždy rádi. Nyní a na věky věků, amen.
Amen.
Na ten oběd se těším.
- Tak jezte. - Jako za starých dobrých časů, co?
- To jo. Podáš mi salát? - Jasně.
- Ten listový. - Tu máš.
Nechápu, že jsem těm svým myšlenkám uvěřila.
Po tom všem. Ale...
po tom srazu byl divný a ty ses stáhla a já myslela...
Tohle už jsem si vyřešila. A ty pro nás znamenáš jen to nejlepší.
Pro tuhle rodinu.
Takže
dík, že zvládáš moje nízké sebevědomí.
Nemáš zač.
Úplně bych zapomněla, dnes mám rande. Promiň, že tě tu tak nechám.
- Rande? - Jo.
Ne, to neřeš.
Hodně štěstí.
Děkuju.
Snad si někoho najdeš.
Není hezké vidět úžasnou holku nezadanou.
Jasně. Tak se měj, Jess.
Fajn. A je to.
Děkuju.
Kam Ze šla?
Dneska má rande.
Snad jí bude přát štěstí. Začínalo mi jí být líto.
- To jo. Taky bych jí to přál. - Pomoz mi s tím nádobím, prosím.
- Stav se na čtyřku. - Jo.
Madam.
Vidím, že jste zůstala na ocet.
- Takže jste mě radši sledoval? - Nápodobně.
Na druhou stranu...
Tohle je váš podnik.
Asi byste se měla na tinder vykašlat.
A dát mi šanci vás někam pozvat.
Jak víte, že jsem na tinderu?
Dal jsem vám tam doprava.
Na ženu podle mých představ jsem čekal dlouho.
Mohla byste mi dát šanci, MaCebekhuluová,
vám předvést, o čem mluvím, no ne?
Nebudete zklamaná.
Pokud ano, tak za ten promrhaný čas zaplatíte.
Peníze nejsou problém.
- Dostanete zálohu. - Tu si nechte.
No dobře.
Když se mi to rande nebude líbit,
tak mi budete pět let dávat všechny vaše zakázky.
Platí?
Dělal jste ramena. Přinesete mi pití?
Platí.
- Cože? - Když vás neohromím, zakázky jsou vaše.
- Pošlu pro vás auto. - Mám svoje.
Nechcete se nechat ohromit?
Stojí na tom budoucnost podniku.
Takže dohodnuto, slečno. Napište to na mě.
- Ať chutná. - Tak jo.
- Prosím? Co si přejete? - Mám vás vyzvednout.
Co prosím? Taxík jsem nechtěla.
Na Sbuovu žádost. Nasedněte. Ještě zajedeme na stanoviště taxíků.
Sbu?
Kam to přesně jedeme?
ANDILE: SDÍLET POLOHU
- Nesu chlazené, brácho. - Dneska se hraje finále.
- Řekni, na koho sis vsadil. - Kdy naposled Motaung vyhrál?
Mě ale zajímá, kde je Ze. Na tohle má totiž čuch.
Zanele?
Zanele.
Ta teď randí.
Ona randí?
Ntombi mi řekla, že si občas zašpásujete.
- Ta neví, kdy má mlčet. Proč ti to řekla? - A pryč by ne? Jsem její brácha.
Připaluje se maso.
O co ti jde? Chceš, aby nás vykopli?
- Jaká byla cesta? - Zdravím. Jo.
- Tak jo. - Jasně.
Tak pojďte.
Nevypadáte zrovna nadšeně.
Nevzpomínáte, jak jste si brávala taxík?
Namáčknutá vzadu s dalšími čtyřmi lidmi, snění o budoucnosti,
jako třeba o svém prvním autu a domově...
V taxících se rodí sny.
- Fajn, dostal jste mě. - Naštval jsem vás.
Donutilo mě to přemýšlet o časech, kdy jsem nic neměla.
Jo. A uvědomila jsem si, že musíme být vděční za to, co máme.
To rád slyším.
No jo. Tak já zavřu. Půjdeme dovnitř.
- Bizo, díky. - Jo.
Tak tady bydlím.
- Choval se slušně? - Byl v pohodě.
Než bych vám ty historky odvyprávěl,
byl by večer.
To už tu být nechci.
A co tahle? Kdo jsou ti lidi?
No jo.
- Moje rodina z Mbumbulu. - Z Mbumbulu?
Tam jsem vyrůstal,
díky tomu jsem studoval na vysoké.
Víte, že z Mbumbulu pocházím?
Pořád tam mám rodinu, ale moc často tam nejezdím.
Já za nimi jezdím každý víkend.
Rodina je to nejdůležitější.
Proč? Máte tam děti?
Děti? Ne, ty nemám.
No jo. Na profilu máte, že je nechcete.
Byla jste na mém profilu?
Takže jste nedala vpravo.
Máte ženu?
Ne.
Nemám ženu.
Dneska člověk nikdy neví.
Zeptejte se, na co chcete.
- Ukažte mi babičku. - Jo.
Ten cvalík jste vy.
Kdy nám představíš opravdovou nevěstu?
No fakt.
- Ntombi, řekni něco. - To není vtipné.
Co se šklebíš? Jen proto, že nesouhlasíš?
Nevíš, kdy mlčet.
Už jsem bráchovi vyčinila dost. Dělej si, co chceš. Jsme tu pro tebe.
- Jsme tu pro... - Co děláš?
My ti to přejeme. Ale jestli si to rozmyslíš,
máš naši plnou podporu.
Vypadá to, že jsem vyhrál.
Moc zklamaně nevypadáte, slečno.
Moc se neradujte,
den ještě neskončil.
Aha. Ne, chápu.
Zanele.
Přišel ti e-mail o těch fakturách.
- Kouknu na to. - Jo.
Počkej, Slie.
Nevolal někdo na pevnou?
Přepojili by to ke mně.
Jo, jasně.
- Díky. - Není zač.
Tady Zanele MaCebekhuluová. Kdo volá?
Takže už jsi na mě zapomněla.
A já že jsem nezapomenutelný.
Nech toho. Nejsem schopná pracovat, myslím na tebe.
Taky na tebe myslím.
Nemůžu tě dostat z hlavy.
A vlastně ani nechci. A zvykni si na to. Jsem tvůj domov.
Vážně?
- Tak co Ze? Jak to vypadá? - Moc spolu nemluvíme. Ignoruje mě.
- Asi ho má plnou hlavu. - Podle mě to je spíš kvůli práci.
Ještě nikdy sem nikoho nepřivedla, takže to je vážné.
- No nevím. - Prosím.
Myslíš, že spolu chodí? Skoro se neznají.
- Randí spolu tak měsíc a půl ne? - To přeháníš. Teprve pět týdnů.
To je to samé.
Já ti nevím.
Podle mě na to jdou rychle, víš?
- Třeba je to podvodník a chce prachy. - Bože, Andile.
- Hele. - Co je?
Nebuď pesimista. Určitě je bezva. Ze má...
dobrý vkus.
To budou oni.
- Půjdu otevřít. - Jdeme otevřít!
Tak pojď.
Díky, Sky. Je to fakt dobrota.
Moje první tacos.
Byl jsem nervózní.
- Nervózní? Z těch tacos? - Já strejdovi říkala, že nemá důvod.
Možná byste mohl mít tacos ve svém menu.
- Třeba to bude hit. - Jo.
Ale jen, když budou jako ty od Sky. Po těch se jen zapráší.
Podle mě se tacos do hospody nehodí.
Tím se přece živíte, ne? Lidi k vám chodí chlastat.
Je to restaurace.
Čím že se živíte vy?
Většinou bývá tak, že u večeře odpovídá na otázky nový přítel.
Tak, holky. Do sprchy. Utíkejte.
- Rozlučte se. - Dobrou.
Děkuju, Sky.
- Těšilo mě. - Mě taky.
A je to. Nabídněte si.
- Nechte si chutnat. - Díky.
Já myslel, že si povídáme, ale trochu se to přiostřuje.
- Lásko, Andile dělá pro vládu... - Zanele, taky mám pusu.
- Baví vás pracovat pro vládu? - Jo, je to fajn.
Třeba to, že se nemusím tahat s tácy.
Nemusím vytírat ani uklízet zvratky.
To stačí, Andile.
S tácy se netahám. Já to tam vlastím.
Dobře, já...
Asi bychom už měli jet, ne?
Jo, jasně.
Ještě nás čeká Jessičin dezert.
Nastartuj auto. Rozloučím se s dětmi.
- I za mě. - Jo.
- Poděkujte ženě za večeři. - Jo.
- Jdu nastartovat. - Dobře.
Co to bylo?
- O co ti jde, Andile? - Cože?
Víš, jak ses choval?
- Co ti vadí? - Nelíbí se mi.
- Znáš ho vůbec? - A ty?
Tak už ho znáš?
Andile, co to do tebe vjelo?
Jsem do tebe blázen.
To je kravina.
- Opravdu. - Co opravdu?
To, co jsme spolu měli,
nebyla chyba.
Andile.
Páté kolo u vozu jsem vám dělala už dlouho.
A teď, když na mně někomu záleží a jsem šťastná,
mě miluješ?
Kámo.
Ta tehdejší noc,
nebyla chyba. Když nic jiného,
bylo to znamení. Nevěděl jsem, co se životem.
Čím víc nad tím přemýšlím, tím víc mi dochází,
že jsi jediná, kdo mě doplňuje.
Miluju tě.
Hele.
Cítíš se ohroženě. Zraňuje ti to ego.
Moje city s tím nemají co dělat.
- Odcházím. - Kam jdeš?
Jdeš za ním?
Co je vůbec zač?
Tvoje žena teď vedle v místnosti koupe tvoje děti.
Přestaň si ničit rodinu.
A nenič naše přátelství.
Proč to děláš?
Kvůli jedné opilecké chybě a pošramocenému egu?
Nedělej to.
- A co děti, Zanele? - Ani to nezkoušej.
Ví Sbu, že mu nemůžeš dát děti?
Sbu děti stejně nechce.
Zanele.
Poslyš.
Tohle znamená, že jsi skvělá šéfka.
Pozvali tě na svatbu své dcery.
Ale prosím tě.
Vážně jsi ještě nezjistil, že jsem loajální?
A krom toho tu svatbu zorganizovala kámoška.
Kámoška?
- Vyhrála si s tím. - Viď?
- Je to fakt krása. - Jo.
- To jo. - Fakt?
A krásu vidím i vedle sebe.
Tohle mi moc nejde, ale...
- Ale ahoj. - Zdravím.
Sluší vám to spolu.
- Jste jako obrázek. - Nech toho.
Sbu Sishi. Tohle je Lethu, moje dobrá kamarádka.
- Moc mě těší. - Mě taky.
Užijte si to tu.
A doufám, že si mě brzo najmete.
Ahoj uvnitř.
Že „najmeme“.
Taky se těším, až budeš paní Sishiová.
No fakt.
- Nemluv. - Děti vytvoří fotbalový tým.
A budou nám lítat na zahradě.
Na profilu jsi měl, že je nechceš.
- Co? - „Děti nechci, tak to respektuj.“
To myslíš... Ne, ten profil je starý, zlato.
Tehdy jsem měl plnou hlavu podnikání.
Tím neříkám, že ty děti chci hned.
Jednou to ale přijde.
Tak jo. Tohle je na mě moc.
Lhal jsi mi, Sbu.
Tvrdils, že děti nechceš.
O čem jsi ještě lhal?
Zlato?
3. KAPITOLA POHÁDKA!
Ruce před hrudník.
Nic nebolí tolik jako zlomené srdce,
které jste se rozhodli uzdravit.
Bylo to správné rozhodnutí, byť těžké,
ale ta bolest je veliká a vyšťaví vás.
Jess, omlouvám se.
Neprobereme to?
Se Ze se kamarádím odjakživa. Mám ji rád, ale zamilovaný...
Nedělej ze mě krávu.
To nedělám.
Přísahám.
Já ti věřila.
Říkals, že jste kamarádi, a já ti věřila.
To jsme. Teda...
byli jsme.
Ty ani děti za to nemůžete.
Já jsem... nebyl spokojený.
A...
měl jsem se za nulu.
Na tom srazu
jsem se opil a chtěl být někým jiným.
Ovlivnila mě rodina.
Podělal jsem to. Byla to blbá chyba.
Jsi pro mě vším.
Ty a děti
jste můj svět.
Jessiko.
Děje se něco?
To si nech, Zanele. Vím to.
- O čem mluvíš? - Vyspala ses s mým mužem.
O tomhle mluvím.
- Vážně, já jsem... - To mě nezajímá.
Nestojím o tvoji omluvu ani o tvoji verzi.
Jenom chci...
vědět jedno.
Ptej se.
Miluješ ho?
Cože?
Miluješ ho, Zanele?
Chceš s ním být?
Ne. Byla to chyba.
- O nic nešlo. - Takže jsi nás zničila jen tak?
Já Andila miluju.
Ale soutěžit o něj nebudu.
A nebudu napravovat, cos zničila,
jen abys přišla a zase to zničila.
Pokud o nic nešlo...
Dívej se na mě.
Pokud, jak říkáš, o nic nešlo,
tak si dej zpátečku.
Nevolej.
Nepiš.
Nechoď k nám.
A nevídej se s holkami.
Nech nás na pokoji.
Prosím.
Dobře.
Opravdu.
Slibuju.
Jdi do prdele.
Dobrý?
- Jo? - Jo.
To bylo bezva.
Utíkej za mámou.
To byla sranda!
Šikulka!
Tak pojď.
- Líbilo se ti to? - Moc.
- To je sranda. Nachystalas ségru? - Jo.
Ségra už jede.
- Půjdeme pro ni? - Sky!
Měla na mě počkat.
- Do toho, Sky! - Jo, Sky!
Jo!
- Koupíš mi bublifuk? - Na to už jsi stará.
Navíc jsi měla ten růžový se třpytkami.
- Zmrzka! - Ten poníkový?
Jo, ale pak se ztratil a další jsem nesehnala.
- Pamatuješ? - Můžu čokoládovou?
Jasně.
Teta Ze mi koupila borůvkovou.
A nechceš zkusit jinou?
- Čokoládovou? - Přesně tu.
- Dvě čokoládové. - Ano.
- Chceš něco? - Ne, zlato.
- Za kolik? - Díky!
- Prosím. Kolik? - Třicet randů.
Třicet?
- Tu máte. - Díky.
Není zač. Tak jo.
- Tak my jdeme. - Díky.
Koukněte tamhle. Jo. Jde to jako na drátkách.
Udělal jsem opatření, abychom to dohnali.
To vidím. Vypadá to dobře.
Zanele, v pohodě?
Jo, nic se neděje.
Určitě?
Další schůze je za 15 minut.
- Zanele! - Zdravotník!
Mám pro vás dvě dobré zprávy.
- Bezva. - Jo.
- Dneska jen ty dobré. - To s kotníkem není vážné.
Máte ho jen vyvrtnutý.
Dál po vás chci, mladá dámo,
abyste už na staveniště nechodila.
- Dobře. - Bezva.
- Tak jo. - Fajn.
A druhá zpráva?
Ty jsi těhotná?
Já budu tetička?
- Jsem ve třetím měsíci. - Takže první trimestr máš za sebou.
Tehdy jsem Sbua neznala.
Ta noc s Andilem?
Je jeho.
- Necháš si ho? - Cože?
Děti jsi nikdy nechtěla.
Nechtěla jsem je, protože jsem je mít nemohla.
Proč chtít něco, co nemůžu mít?
Takže jak ten problém s Andilem vyřešíš?
Ten má vlastní rodinu. Tohle je moje.
Neřekneš mu to?
Vychováš to dítě sama?
Ale teta budu, že jo?
Co si dáte?
- Dlamini. - Sbu.
Dlužíš 2 400 randů.
- Sbu... - Zaplať to. Už mě to nebaví.
Tihle lidi jsou klienti. Buď milá.
Ahoj, Sbu.
Máš chvilku?
O samotě.
Prosím.
Prostě to vybalím.
Když jsem vyrůstala, doktoři mi řekli, že nemůžu mít děti.
Kluky jsem si vybírala na základě toho, jestli děti chtějí.
A to byl jeden z důvodů, proč i tebe.
Jenomže...
na té svatbě, Sbu,
jsi mi řekl, že děti chceš.
Vyděsils mě.
Nevěděla jsem, co dělat.
Takže...
Ale něco se stalo, Sbu.
Čekám dítě.
Cože? Ty jsi těhotná?
Ty...
- Jsi těhotná? - Ano.
Se mnou?
- Náš malý zázrak. - Já budu táta?
Lidičky, odteď mi říkejte taťko.
Budeme mít dítě!
Budeme mít dítě.
MaCebekhuluová.
Uvolněte se.
Co to vyvádíš?
Copak, zlato?
Hezky kopeš.
Ahoj.
Zanele.
Andile.
Ahoj.
Čau.
Rád tě vidím. Nebyl...
Jo, tak jo, ahoj.
- Máš se? - Jo.
- Čekáš dítě? - Jo.
Promiň, ale myslel jsem si,
že je mít nemůžeš.
Jo, je to zázrak.
Gratuluju.
Děkuju.
V kolikátém jsi měsíci?
V šestém.
- Teda. - Jo.
V šestém.
Kéž bych se mohl do té doby vrátit.
- Jediná jistota je změna. - To jo.
Před šesti měsíci jsme byli na tom srazu, ne?
Zanele.
Čekáš moje dítě?
Zanele.
Andile, prosím, přestaň.
S čím?
Proč se mi vyhýbáš? Nic nevím.
Já? To tys o nás manželce řekl a všechno tak zničil.
Fajn.
Dobře, hele. Moc prosím.
Teď mám, co jsem vždycky chtěla.
Zanele, čekáš moje dítě a nic jsi mi neřekla.
Máš vlastní rodinu.
Já už ji mám taky. Věnuj se radši jim.
- Ahojky. - Čau.
Čauky! Ty vado. Jak se máš?
Ahojky, jak je?
Jo, Chelsea!
- Ano! - Ne.
Zlato?
Věděls, že je Zanele těhotná?
- Teta čeká miminko? - Kluka, nebo holku?
Sky, nechcete si jít pro zmrzlinu?
- Můžete s ní do pokojíku. - Jo!
Mňam, zmrzka!
A jak bych mohl?
Neviděl jsem ji už...
kdovíjak dlouho.
Vysílá živě ze svého těhotenského večírku.
Vždycky jsem si říkala, že se hrozně předvádí.
- No jo. - Chceš to ukázat?
Ne, nemusíš, v pohodě.
- Tak jo. - Půjdu se projít.
Na čerstvý vzduch. Jo?
- Jasně. - Jo.
- Tak zatím. - Ahoj.
Tak jo.
Nechtěla jsem jenom to miminko oslavit.
Chtěla jsem i odhalit jeho pohlaví.
Takže...
Zlato, tohle je pro tebe.
Držím to naopak.
Raz, dva tři.
Je to kluk!
Dědic.
Synku.
Slibuju, že tě vychovám, jak nejlíp budu moct.
Díky, že ze mě uděláš tátu.
Děkuju, zlato.
Je to kluk!
- Gratuluju. - Díky.
- Vteřinku. - Jo.
- Promluvme si. - Co tu chceš?
- Proč nevím, že čekáš kluka? - Co?
Víš, že syna chci odjakživa.
- Andile. - Čekáš moje dítě.
Nedovolím, aby ho vychovával někdo jiný.
- Je můj dědic. - Hej. Zbláznil ses?
Jo. Fajn.
Chci své dítě.
- Nech toho. - Nějaký problém?
V pohodě?
- Vidíš, ne? - To bylo na ni.
Ty se do toho nepleť. To je mezi mnou, Zanele...
a naším dítětem.
Prosím? Nerozumím.
- Nepleť se do... - Hele.
Nemůžeš jen tak valit do mé ženy a dítěte.
To dítě je moje. Je moje, ty vole!
To dítě je moje!
Je natvrdlý, nebo co?
Hej! Kluci! Ne!
Andile!
Nechte toho! Dost!
Ano!
- Odvetu? - Mami, co je?
Mami?
- Co je? - Dobrý?
Jo, to nic.
- Tak jo. - Dobře.
- Odvetu? - Odvetu.
Hned... přijdu.
Přeskočilo ti?
Je to pravda?
Tak je?
Řekni pravdu.
Je otcem tvého dítěte?
Mluv!
Mluví pravdu.
Holky už spí.
Co jim zítra řekneš?
Tohle jsem nechtěl.
Nenechám
ze sebe dělat krávu, Andile. Už ne.
- Vyřešíme to. - Jak?
Polygamií? Zapomeň.
- Já Zanele nemiluju. Miluju tebe. - Ne. Tohle už tu bylo.
Už jsme to řešili.
Prosím.
Aspoň ti dá syna.
Jess.
Zbytek věcí si vyzvedneš, když budou ve škole.
Ahoj.
Kdybys byla upřímná, nějak bychom to vymysleli.
Ale...
takhle jsem ještě nemiloval.
Jenže ještě nikdo mě tak nezklamal
jako ty.
Zlomilas mi srdce.
Rozcupovalas ho.
Sbu.
EPILOG O TŘI ROKY POZDĚJI
- Táta je tady. Pojď sem. - Utřu tě.
Postav se, utřu tě.
- Usuš se. - Máš rád bublifuk a fotbal, viď?
- Utři se. - Tričko.
- Nezlobil? - Vůbec ne.
- Můžu ještě do vody? - Chceš?
- Ale s dědou, jo? - Půjdeme spolu.
Děje se něco?
Všechno v pohodě, tati.
Neříkals to ty?
- Chlapi nebrečí? - Přesně tak, nebrečí.
Díky, chlapče.
Moc ti děkuju.
Máme všechny?
- Ještě? - Ťuk, ťuk.
Ahoj.
Hele, kdo přišel.
- Ahoj. - Čau.
Ahoj, miláčku.
Kde je ten poslední?
- Uklidíme to. - Uklidíme míčky.
- Jak to šlo? - Bylo to super.
Jo?
Táta pozdravuje.
Tašku malého.
Je za tebou, už má sbaleno.
Hezky jsi to pouklízel.
Tak jo.
Promiň.
Ještě tenhle.
Díky.
Prcku, rozluč se.
- Ještě tenhle. - Jo? Ukliď ho.
Uklizeno.
Tak pojď.
Pápá.
- Pozdrav. - Ahoj, prcku.
Tak pojď. Balonky si vezmi.
Jdeme.
- Ty náš kluku. Ahoj za týden. - Ahoj, prcku.
V autě dostaneš džusík, jo?
Zanele.
Co?
Měl...
jsem si vybrat tebe.
Mělas to být ty.
Ahoj, Andile.
Ahoj, Ze.
Jsme tady.
Tak jo.
Nahoru, jo? Vezmi si sloníka.
- Nespadni. - Jo.
Tu máš. Dej je zpátky.
Randění je jedna velká zkouška.
Nic nového.
Co se mi na něm ale líbí, je, že když to nečekáte,
randění poví: „Tu máš. To je pro tebe. Láska tvého života.“
Ale to randění. Ty bláho.
Překlad titulků: Eliška Vratislavská