Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
По действителен случай. Може би.
Посветен на тези, които мислят, че си губят времето.
Това е правилната формула.
Добре знаете, че отговорът, който ми дадохте, е глу...
- Грешен. Нали, професоре? - Да.
Да продължим нататък. Разкажете ми за експеримента си.
Добре. Ако закачим балонче с хелий на тази количка,
промяната в налягането, причинена от ускорението,
ще я накара да се задвижи по необичаен начин.
Спирайки, балонът ще бъде избутан назад.
Но във физиката, както в живота, има променливи.
ЖИВЕЙ ЗА ДНЕС
Кола, обади се на "Лучия - пилатес".
- Добре, обаждам се на Лучо. - Не на Лучо.
"Лучия - пилатес".
- Алесандра! - Не мога да повярвам.
- Какво се е случило? - Извинявай, Лучо.
Не исках да се обадя на теб. Обърках се, извинявай.
Все същото глупаче си. Как си? Как е синът ти Марко?
Добре е, расте. Отиваме на събеседване с преподавателите.
Дано се е метнал на теб. Ако се е метнал на баща си, е глу...
Прекрати разговора.
Искаш ли да ми споделиш нещо, преди да влезем?
Спокойно, мамо, всичко е под контрол.
Рискува да завърши с тройка по математика.
Трудно ще си подобри успеха по английски.
Невъзможно е да си подобри успеха.
Дори не мога да кажа, че е умен. Той е малоумен.
Има голям риск да не бъде допуснат до изпита.
135 дни до матурата
Какво ли щяха да ми кажат, ако не беше всичко под контрол?
Ще ме погледнеш ли, ако обичаш? Не, не ме гледай, че ме изнервяш.
Трябва ли да ми кажеш нещо друго?
Май ще ми трябва нов телефон.
- Защото другият... - Обаждам се на "Фабио - нов".
Не, после. Ще се обадя после.
Приятелите ти са виновни, Марко. Онзи, наркоманът - Даниеле.
Аз, наркоман?
Не се обиждай, майка ми беше ядосана.
Просто съм алергичен, проблемът са тревите.
Да, но те вижда със зачервени очи да пиеш хапчета...
Те са антихистаминови, аз дори не пуша.
Знам, стаята ти е в гараж, много е влажно, очевидно е.
Трябваше да й кажа, че преписвахме по време на онлайн обучението ли?
- Няма ли да ги погледнеш? - Това е математика, налучкваш.
Играя по 6 часа на ден. Когато се уморя, София продължава.
- После му пиша домашните. - "Пиша й", аз съм момиче.
Какъв характер...
- Имаш ли телефон, който не ползваш? - Мисля, че да.
Свали си играта и ти.
- Благодаря. - Моля.
Намери сродната си душа в приложение за срещи.
Не ми трябва за това.
София, запуши си ушите.
Защо го караш да си запуши ушите, щом правиш мимики?
- "Я караш". Какво невежество. - Права е.
- Какъв характер... - Млъкни.
Помниш ли Клаудия? Беше като безплатна проба на приложение.
15 дни и се върна при бившия си. Ана също.
- И Клара. - И Стефания.
Благодаря.
- Искам само да се влюбя. - Защо? Ти си на 19 г.
Искам да представя някоя на Коледа,
баба ми да ме попита: "Това ли е приятелката ти?".
Марко, баба ти е мъртва.
Имах предвид роднина, не точно баба ми.
Каква роднина?
- Като чичо Марио ли? - Чичо Марио.
- Забавен е. - Чичо Марио...
Може ли да продължа по темата?
Чичо Марио.
Искам някоя, чиито ръце да се преплитат идеално с моите.
На която да кажа "обичам те".
- Чичо Марио е идеален за това. - Да.
Добре, чичо Марио.
Онзи глупак брат ти. Вземи.
Да? Добре, слизам.
Ще отида с него и ще взема мотора. Ще ни пуснат ли на купона?
- Разочаровал ли съм те някога? - Постоянно.
- Имаш ужасен характер. - "Ужасен характер".
- Аз ще карам. - Защо?
- Отиваме в "Куинди". - Заведението ли?
- Работата ти не е натам. - После ще ти обясня, качвай се.
- Но ще ми оставиш мотора. - Да.
- Мамка му, отбий. - Ти караш.
Вземи, не вдигай.
Дай ми го.
Скъпа? Да, здравей. Отивам на работа.
Няма нужда да ме взимаш. Ще ти се обадя после. Чао.
Андреа, защо си казал...
Не ме гледай така. Когато съм под стрес, повръщам.
- Какво направи? - Излъгах, ще пея в "Куинди".
- Не разбираш ли... - Тя не разбира.
Казва, че си губя времето с музиката, но този път...
Обърни се.
- Какво се казва в такива случаи? - Не знам.
- Мокра булка... - По-добре не.
Държа в ръката си всичките ти извинения.
Този път ще ги оставя на улицата.
Благодаря.
Каква смелост, каква душа.
Опитах се, не съм в свои води. Благодаря, че остана. Чао.
Не може да си по-зле от тази.
Знам на какво си способен. Андреа!
- Къде отиваш? - Вкъщи, да се самосъжалявам.
Ще се справиш. Тази преди теб беше ужасна.
Не ми се стори толкова зле.
Как може да участва с този глас? Това е обида за музиката.
Обидата за музиката е моя приятелка.
Намирам я за много добра. Има голяма душа.
Извинете.
Какви таланти, какви песни, каква досада.
Следващият участник е Андреа Мартинели.
- Да си вървим. - Не.
Тук ли е Мартинели?
Не знаят кой съм, да си вървим.
Ето го там. На сцената.
Не, каква гадост!
Добре.
Хайде.
- Да. - Марко, къде си?
Има много хора. Няма ли да дойдеш на купона?
Марко?
Ало, Марко?
Не.
Благодаря.
Преди малко не схвана иронията ми. Приятно ми е, Марко.
Джулия.
Може ли да седна тук, или ще дойде гаджето ти да ме убие?
Това е жалък начин да ме попиташ дали имам гадже ли?
Да.
Сама съм по свой избор. Бившият ми...
Представям ви последния участник тази вечер.
Андреа Мартинели, с псевдоним Безделника.
- Да, приятелката ми е много зле. - Така е.
Не Безделника, а Бележника - там пиша песните си.
Абсурдно е, че през 2023 г. още се заяждат с метъла.
Беше много добра.
Наистина, невероятна. Голяма душа.
- Ти си... - Братът на онзи.
Безделника!
Благодаря. Да...
Това е една песен...
Една класическа песен за любов,
като цялата италианска дискография и не само.
Когато я написах... Благодаря. Останете, вдъхвате ми доверие.
- Не. Ще пеем ли? - Да.
Прилича на идиот, но текстовете му докосват душата.
Започва така...
Или стомаха...
Извинете.
- Често се случва. - Няма ли да отидеш с него?
С кого?
Харесвам моменталните снимки, защото имаш само една възможност.
За да излезеш ужасно. Виж, отвратително е.
За какво говореше?
А, да. Баща ми се е влюби
и избяга със свой колега, оставяйки двете си деца и жена си.
Никой от трима ни не умее да готви.
- Какъв глупак. - Не, това е преувеличено.
Показа смелост. Той поне е щастлив.
Мама откри приложението за срещи и излезе от контрол.
- В какъв смисъл? - Не ми се говори за това.
Според мен любовта донякъде е гадна.
Не е гадна, а постоянна игра на ротативки.
- На ротативки ли? - Да.
Обясни ми.
Превърташ с пръст дисплея с надеждата следващата публикация,
тоест следващият човек да бъде по-добър. Като на ротативка.
Но тук печелим усещането, че сме закъснели,
че ще останем сами.
Интересен човек си, Марко.
Вечерта беше...
- Хубава. - Странна.
По-скоро странна, отколкото хубава.
Стана късно, ще тръгвам.
- Може ли да я задържа? - Да, моля те.
- Ако искаш, ще те изпратя. - Моторът ми е там.
- Добре, ще те изпратя дотам. - Добре.
Пристигнахме.
Много хубав мотор.
Не се познаваме, ще ме помислиш за луд, но искам да те видя отново.
- Не всички сме като бившия ти. - Марко, бързо - днес или утре?
Днес.
- Запиши си номера ми. - Добре.
Можех да кажа утре, но казах днес и...
Казвай.
339...
25-54-23.
- Благодаря. - Ще се видим.
Чао.
Батерията ми падна. Как ще се прибера? Студено е.
- Е? - Добре.
Уточни колко. "Добре" е много общо.
- Добре са, не знам. - Очи?
- Интересува ли те? - Не.
- Дупе? - То вече е много добре.
Ти отиваш, тя стои там. Каква сюрреалистична вечер.
Сега трябва да се отдръпнеш, за да не си като...
Да, знам, трябва да изчакам, но в известен смисъл ми липсваш.
Като изтривалка, Марко. Мразя те.
Ало, Джулия...
- Не. - Как така "не"?
Не, сгрешил си номера. Казвам се Ария.
Що за име е Ария?
- Ало, Джулия? - Сгрешил си номера. Приятен живот.
Записал съм грешен номер.
Нищо, след дни на търсене тя не съществува.
Може да са те дрогирали и Джулия да е 50-годишен мъж на име Мауро.
- Може ли да не поискаш друг контакт? - Може.
- А фамилия? - Също.
- Но се снимахме заедно. - Покажи ми снимката.
- Остана у нея. - Мразя те.
Пиши й. Много говориш, но и твоят мозък е в гащите ти.
Хайде.
Здравей, извинявай, онзиден не исках да те безпокоя.
- Ария е име, което е много... - Мръснишко.
Оригинално. Не исках да те обидя.
Баща ми има по-особен вкус. Приятна вечер.
Това време е само за някой сериал.
Тъкмо започвам 130-и сезон на "Дон Матео".
Не се засмя наистина, знам го.
Хвана ме. Приятно ми е, Марко.
Приятно ми е, аз съм онази със странното име. Ария.
128 дни до матурата
Марко, учиш ли?
Оправих си успеха по английски, преговарям по математика.
Не си гледай постоянно в телефона.
- Кой го казва. - Излизам.
Оставих пари за пица на Андреа. Март месец е, знаеш ли?
Трябва да си оправиш успеха. Тази година...
Имам матура. Бях забравил, благодаря. Обичам те, чао.
Каква досада...
Здравей.
Е? Истина или предизвикателство?
Пак ли тази игра? Обсебена си.
Винаги ще избирам истината, предизвикателствата ме напрягат.
Колко зле се почувства, когато вдигнах аз, а не Джулия?
Всъщност дори не си спомням каква е Джулия.
Каква глупост.
- Трябва да уча, до скоро. - Чао.
Извинявай.
Не ми благодари.
Следващия път, когато дадеш номера ми на някого, ще те убия.
Намерих ти идеалното момче, а ти се оплакваш?
Все едно бях излязла с теб, говорите едни и същи глупости.
Не говоря глупости и не ми харесва, така че...
Защо не му каза, че аз съм му дала твоя номер?
Защото само си пишем. Престанах със сериозните връзки.
Писна ми да ме третират като безплатна проба на приложение.
И той би казал същата глупост.
Ария, не всички са негодници като Диего.
Бях влюбена в този негодник.
Ще се концентрирам върху себе си и върху това, което трябва да правя.
А и Марко е твърде странен, така че не.
Сладък е.
- Странен. - Сладък.
- Сладко странен? - Кога ще се видите?
Вероятно никога. Винаги си намира извинение.
Онзиден каза, че не може,
защото в прогнозата за времето казали, че ще е много влажно.
Защо си се облякъл така?
- После ще ти обясня. Алергична ли е? - Не, щяла да й се съсипе косата.
Що за извинение е това?
Не знам, попита ме 4 пъти за 3 дни.
Вече не знам как да го отбягвам.
Просто е, не го отбягвай.
Не искам да си губя времето така.
Татуирала си си това. Ще си помисли, че имаш друг.
Може би има двама други.
Извинете, трудно намерих паркомясто. Защо си облечен така?
После ще ти обясня. Той сигурно е със сини очи.
- С плочки на корема. - Каквито нямаш
и никога няма да имаш. Ще напълнееш, виж мен.
Още един от Фелтре. Тази година ще превземем полентата.
- Да! Не знам какви ги върша. - Откога участваш в надпреварата?
Откакто Наташа написа, че харесва момчета,
които обичат народните традиции.
- Коя е Наташа? - Тя.
- Какво искаш? - Ти какво искаш?
- Ще подам жалба срещу теб. - Аз ще подам срещу теб.
- Сега, когато пазя полентата, е моя. - Не я пазиш, а я превземаш.
- Не я ли пазя? - Не. Чуй.
Онези, които я пазят, са...
- Какво искате от мен сега? - Нищо. Ти дойде при нас.
Харесвам замъците.
И съм гладен.
Всички биха казали, че са зелени,
но са сини с кафяв контур, който ги огражда.
- Какво? - Цветът на очите ти.
- Искам да те видя. - Марко...
Знам, че не съм красив като бившия ти и като момчето,
с което вероятно се срещаш сега.
Не, аз...
Нямам толкова плочки на корема, колкото човек трябва да има,
но от месец си говорим всеки ден и искам да излезем поне веднъж.
После ще изчезна завинаги...
Марко, какво...
- Марко? - Ето ме.
Тук съм, ето ме.
Изложих се като пълен глупак.
Уморих се, ти печелиш. Мога само в понеделник на обед.
В понеделник?
Луд ли си? Тогава е празникът на 100-те дни преди матурата.
Приберете всичко от чиновете. Имате 1 час за 5 задачи.
Ще успеете ли да си оправите успеха,
или трябва да ви търпя простотиите и следващата година?
Що за език, госпожо?
Даниеле, ще ви скъсам.
Мартинели, ще се справим ли?
- Ще се опитаме. - Ще ви скъсам и двамата.
100 дни
Е?
Заведението на приятеля на баща ми е на 800 м оттук.
- С мотора ще стигнеш за секунда. - Да, но...
- Добър ден. - Добър ден.
Денят никога не е добър, когато ви видя, Мартинели.
И майка ми все това казва.
Мразя я.
Сигурно има чинар наблизо. С този костюм приличаш на чичо ми.
- Какво има? - Забравих си лекарството, ще умра.
- Даниеле, планът. - Да, планът, така...
За да мине всичко гладко, трябва само да...
Чуй ме добре, ще започнем плана, когато се престоря, че кихам.
Ще трябва да се движиш бързо.
Как да разбера кога се преструваш? Ти кихаш постоянно.
- Не бях се замислил за това. - Чуй ме добре, ще започнем плана...
- Даниеле, вече го каза. - Тогава ще започнем,
когато Фарини каже:
"Пожелавам ви късмет, защото ще ви трябва".
Да вдигнем тост.
Ще се престориш, че ти се обаждат за нещо спешно.
Майка ми е, трябва да вдигна.
Добре. После как ще обикалям напред-назад?
Откъде да знам? Импровизирай.
Струва ми се, че ти трябва план.
Ти трябваше да измислиш плана.
Каза, че с костюма съм като чичо ми. Майка ми каза, че ми стои добре.
Напоследък се чувствам много самотен.
- Натам е, Марко. - Знам, не ми казвай какво да правя.
Марко, не искам Фарини да ми се обади. Не прави глупости.
- Какво си облякъл? - Не правиш клипче, нали?
Това е стори. Кога пак ще изляза с човек от 15-и век?
Как върви?
Припомни ми никнейма си, за да те тагна.
Марко Мартинели слято. Буквите са слети...
- Да, профил като на сериен убиец. - Мразя социалните мрежи.
- Може ли да ги мразя? - Разбира се.
И една бивша съученичка ги мразеше, а сега е инфлуенсър.
Ако продаваш снимки на ходила, инфлуенсър ли си?
Вашите как са?
- Не ми се говори за майка ми. - Няма да говорим за нея.
- На баща ми не му пука за нищо. - Нито на мен - за него.
- Живея със сестра си. - Супер.
Мислех си...
Мразя тези, които винаги мислят за утре.
Да, животът е гаден, нещо като...
Игра на ротативки, която винаги губиш.
- Постоянно го казвам. - Постоянно го казвам.
- Какво правиш? - Нищо.
Виж това видео.
Елиза: "Не оставяй Франко да те измори".
Извинявай, погледнах случайно.
- Сгрешила е името. - Ти не си Франко.
Отивам до тоалетната.
Той мълчеше, аз го погледнах и накрая го скъсах.
Извинете, трябва да отида до тоалетната.
- Изцапах ли се? - Малко.
Отивам до тоалетната да се почистя. Много е топло.
Дани, моторът ми не пали.
- Ключовете от колата. - Не.
- Моля те. - Не.
- Моля те. - Внимавай, на баща ми е.
Ядох нещо, което ми разстрои стомаха.
Тази тоалетна е много далече.
За глупачка ли ме мислиш?
Не, просто...
Не е каквото изглежда, мога да ти обясня всичко...
Някога правил ли си нещо откачено?
Веднъж убедих баба ми, че кафето е извънземно растение,
което може да контролира ума ни.
Истината или предизвикателство? Бонусът ти с истината свърши.
- Тогава предизвикателство. - Да си тръгнем, без да си платим.
- Шегуваш ли се? - Не.
- Не, не мисля, че може... - Марко, живей понякога.
Почакай...
Ти си луда.
Трябва отново да започна да спортувам, иначе ще умра.
Защо постоянно ходиш напред-назад?
- Наблизо е обядът за 100-те дни. - Можеше да отложим срещата.
Шегуваш ли се? След като се съгласи?
Ще ти се реванширам. Истина или предизвикателство?
- Така те харесвам. Предизвикателство. - Добре.
Върни се и плати сметката, притеснявам се така.
- Тези хора работят почтено... - Марко, почакай.
- Платих, докато те чаках. - Слава богу. Добре.
Тогава те предизвиквам да караш до заведението. Умееш ли да шофираш?
Марко, положението е трагично, не знам как да те прикривам повече.
Планът беше ужасен.
- Приятно ми е, Даниеле. - Ария.
Казах му, че е ужасен.
- Защо колата ми се движи сама? - Не дръпна ли ръчната спирачка?
- Не. - Не я ли включи на скорост?
- Не. - Това е първото, на което те учат.
- Нямам шофьорска книжка. - Попитах те дали умееш да караш.
Да, а не дали имам книжка.
Дал си колата ми на някаква, която няма...
Чия е колата?
Мартинели!
- Не... - Обаче да.
Мартинели, колата ми! Какво, по дяволите...
В стаята ми е.
Това не е среща.
Виждаме се само за подготовката, защото се чувствам виновна, ясно?
Не е среща.
- Ясно. - Добре. Така...
- Докъде си стигнал? - До първата страница.
- На кой урок? - На учебника.
Взехме основите на физиката онлайн, но нищо не разбирам.
- Как може да не харесваш физиката? - А ти как може да я харесваш?
Сестра ми преподава физика. Вземах безплатни уроци.
- Така е лесно. - Не.
Не, и така не е.
Така...
Има един чорап.
Да.
Ще го сложа тук.
Готов съм.
Е? Ужасно ли е?
- Вярно е. - Какво?
Всичко е вярно.
Още ти куца третият принцип на динамиката.
Всичко е вярно.
Извинявай. Никога не ми се беше случвало.
Виж...
Искам утре да те заведа
- на едно романтично място. - Аз и ти?
- Да, но не очаквай нищо специално. - Каза "специално".
Не е среща. Ще отидем в един музей.
Трябва да кажа на Даниеле. Може да пропусна, че тя ме покани.
Ще отидем в един музей, който е отворен до полунощ.
Среща в полунощ. Ще бъде незабравима.
Приятелско излизане.
Моля те, да си направим две деца, даже три .
Марко? Слушаш ли ме?
Да, всичко ми се струва прекрасно.
Каза, че мястото е романтично. Не очаквах...
- Музей. Казах ти "музей". - Не, каза...
Отиваме в музей, който е отворен до полунощ.
А, да, вярно. Каза точно "музей".
Като приятели.
Но не ми каза, че ще е обиколка с началното училище.
Знам, не мислех, че ще работя, но Симоне е очарователен.
Здравей. Приятно ми е, Марко.
Симоне, годеникът на Ария.
Добре.
Блазе ти.
Ария, благодаря.
Чао, Ария. Чао, нещо си.
- Много е сладък. - Сладък е, да.
Много сладък.
Никога не съм бил в музей.
През нощта.
Дори не знаех, че това място съществува.
Аз постоянно идвах тук, когато бях малка.
Бяхме задружно семейство.
Бях на 7 г. Още помня онзи ден,
защото нашите се скараха и сестра ми ме доведе тук.
Винаги идвам тук, когато имам нужда да подишам.
Това място ме прави щастлива.
Ти също.
Аз какво?
Правиш ме щастлив.
Музеят затваря, отправете се към изхода.
Добре.
Подготовка утре?
Да, до утре.
- Ето ги трите формули. - Хора... Боже, голи сте!
- Не. - Не.
- Защо не сте голи? - Защото сме приятели.
- Ще пея в "Куинди". - Прекрасно.
"Заради пълната неспособност на другите музиканти
ви каним да се изявите в петък." Всички са били много зле.
- Ужасно е. - Знам.
- Трябва всички да дойдете. - И аз ли?
- Не съвсем всички. - Защо?
Кой е виждал артист, придружен от майка си?
Какво хубаво заведение. Клаудио направи добре, че го отвори.
- Кой е Клаудио? - Собственикът.
- Чатих си с него. - Не искам да знам, благодаря.
Ще ме изчакаш ли малко, без да пипаш нищо и да си чатиш?
Да. Здравей, скъпа. Извинявай, по навик.
Здравей, Бети.
Знам, че не искаш да ме чуваш, но ми дадоха втори шанс в "Куинди".
Може и ние да имаме втори шанс, какво ще кажеш?
Запазих ти място.
Липсваш ми.
Е, готов ли си?
Хайде, Андреа, добър си.
- Знаеш ли защо си добър? - Не.
Защото си наследил музикалния си талант от баща си.
- А другите таланти? - Нямаш други таланти.
Шегувам се.
Отговори ли ти?
Видяла го е. Може да отговори после.
- Може ли да кажа нещо? - Да.
На кого му пука, ако не дойде?
Андреа, чакат се влаковете, а не хората.
- Прочетох го в интернет. - Стори ми се странно.
- Здравейте. - Какво си направила?
Нищо, обикновено накуцване.
- Но си с патерици. - Не съм скучна като вас, Мартинели.
След 5 мин. започваме.
- Как върви? - Първите 7 сек. е много добре.
Довечера представянето ще бъде записано
и ако е добро, ще го изпратим в една звукозаписна компания.
Не се притеснявай.
Намокри ми чорапа.
Виж каква гадост.
- Добре... - Съжалявам.
- Когато се притеснява... - Повръща?
Джулия, какво правиш тук?
- Тя ли е прословутата Джулия? - Не си спомням.
- Защо не ми се обади? - Кой?
Ти.
Шегичка.
- Добър вечер. - Какво става, мамка му?
Лесно е. Открих, че Джулия е най-добрата приятелка на Ария.
Изживяла е най-лошата среща в живота си.
Дала ти е номера на Ария, за да те пробута на нея.
- Така е. - Така е.
Гениалните умове се познават веднага.
Да тръгваме, хайде.
Много добре, започваме веднага нашата вечер.
Запомнете, винаги вярвайте в мечтите си,
иначе ще свършите като мен.
Може от време на време да ми ръкопляскате, нали?
- Защо не ми каза за Джулия? - Тайна между жени.
Да заповяда на сцената Мимо върху тръбите!
Тук ли е Мимо върху тръбите?
Тук ли е Тръбния Мимо?
Има ли някого на тръбите? Ето го там. Какъв късмет.
Заповядайте, качете се на сцената.
Хайде, Мимо!
Знаеш, питат ме
защо си толкова загадъчна.
Знаеш, не разбират,
понякога си иронична.
Много си красива.
- Какво? - Нищо.
...къща на морето, нашата любов се извисява.
Любов в аптеката, ще повикам полиция.
Спрете сърцето ми, защото ще стане касапница.
Любов в аптеката.
Браво, Мимо!
Да благодарим на Мимо върху тръбите, дано не го видим повече.
Да повикаме на сцената
Андреа Мартинели, с псевдоним Безделника.
- Бележника... - Да, много ни интересува. Пей.
Добър вечер на всички. Днешната песен е нова.
Казва се "Ария",
като въздуха, който често ни липсва, когато трябва да кажем нещо важно.
Не ни интересува. Пей!
Пея. Извинете.
Страхувам се, че не ме харесваш, пиша ти за утре аз.
Страхувам се от едно отхвърляне, от вкуса на едно сбогуване .
Оставам пред телевизора, отключвам си телефона.
Онези проклети сини петна толкова ме стресират.
Липсва ми въздух, липсвам си аз.
Остава ми една твоя снимка, ако тичам, се задъхвам.
Бих искал помощ да се заобичам.
Една целувка и тишината
успяват да ме вдигнат...
Една целувка и тишината.
Чао.
Вечерта е приятна. Да те закарам ли после?
- Имам мотор. - Значи ти ще ме закараш,
- защото не знам как да се върна. - Нямам втора каска.
Добре, ще тичам, ще поддържам форма.
- Ще ми дадеш ли номера си? - Не.
Не. Да си разменим контактите в социалните мрежи?
Нямам профил.
Преди малко публикува история, бях тук.
Трябва да тръгвам, чао.
Моя е.
Щастлива съм, има цяла песен за мен.
Истина или предизвикателство?
Днес ще те учудя. Истина.
Би ли ме целунала сега?
Марко, не искам да съсипя приятелството ни.
- Ние не сме приятели. - Не, приятели сме.
Така ли гледаш приятелите си? Всяка вечер ли говориш с тях?
Боже, може би да.
- Не разбираш, не мога. - Какво не можеш?
Използваш ме, когато имаш изгода ли?
Когато не ти стигат лайковете на онези фитнес маниаци ли?
Гледаш лайковете ми?
Всички го правят, но не това е въпросът.
Истината е, че не искаш да се отпуснеш.
Сложно е, страдах много заради човек, който не ме разбра.
Диего ме напусна тъкмо когато се разкрих пред него.
- Аз не съм той. - Чувствам се добре с теб.
- И аз - с теб. - Разсмиваш ме.
- И ти - мен. - Приятно е да те слушам.
- И аз обичам да те слушам. - Ти си...
- Красива. - Много симпатичен.
По-скоро симпатичен, отколкото красив, да.
В този момент имам малко свободно време.
Не искам да нося отговорност за още някого.
За теб.
Знам само едно.
Третият принцип на динамиката гласи, че ако тяло А
упражнява сила върху тяло Б, тяло Б има равно по големина
и противоположно по посока противодействие.
Ние сме в баланс - когато аз направя нещо глупаво, ти ми се усмихваш.
Несъзнателно с очи ми казваш: "Остани".
Ти си действието, а аз - реакцията, дори физиката го знае, а тя е гадна.
Обичам те.
Наистина те обичам.
41 дни
Откога не ти вдига?
6 дни, 12 часа, 24 минути и 5 секунди.
Наистина ли се целуваш толкова зле?
Оставаше само да й кажеш "обичам те".
- Нали не си й казал "обичам те"? - Не, не съм глупак.
- Да идем да я вземем, ще те придружа. - Не знам къде живее.
Никога не съм я питал.
Винаги тя идваше у нас.
- Може да са й откраднали телефона. - Крадецът е бил онлайн преди 2 мин.
Продължава да игнорира съобщенията ми.
Ще й се обадя.
Ало, Ария?
- Гласова поща? - Да.
- Искам само да се влюбя. - А аз - да отслабна, като ям пица.
Прилича на романтична комедия, но лоша, защото е италианска.
Липсва ми въпросът ти за какво мисля,
когато тихо те гледах.
Играеше на истина или предизвикателство.
Ще получа тройка на матурата.
Записките ти са разпръснати навсякъде.
Обещанията ми върху една възглавница .
Цигарата, изгасена вече от час.
Говоря си сам в този дом.
Постоянно гледам през прозореца и те търся.
Понякога дори излизам под дъжда,
за да те намеря в нечие лице на улицата,
за да подишам малко въздух.
Андреа, омръзна ми с тази песен.
Може ли да напишеш нещо, което не е за мен?
Ти носиш подходящата тъга.
Намерих си звукозаписна компания, трябват ми песни.
- Ще изтърпиш още една седмица. - Мразя те.
От дни не вдига дори на мен.
Може би е замесен някой си Франко.
- Франко ли? - Да.
Може би го е споменавала и пред мен, но не съм разбрала.
Франко...
- Още е у теб. - Кое?
Снимката ни.
Да, гледам я, за да си припомням, че никоя среща не може да е по-зле.
Извинявай.
Хайде, ще ти помогна да й изпратиш хубаво съобщение.
Представи си, че аз съм Ария. Какво би ми казал?
Липсваш ми.
Беше единственото хубаво нещо в живота ми,
а аз съсипах всичко.
Хубаво съобщение, но не си натиснал "изпрати".
- Това никога не се е случвало. - Никога не се е случвало.
Ария ми отговори.
Добре, трябва да поговорим.
Ще те чакам утре. Това е адресът.
- По дяволите. - По дяволите.
Не...
Здравей.
- Марко, нали? - Да.
Влез, аз съм Елиза, сестрата на Ария.
С твое позволение.
Хубав дом.
Помнех те по-висока.
Оставям ви. Отивам в стаята. Ако има нещо, ме повикай.
Извинявай, вратите на автобуса ги защипаха.
Какво се е случило?
Помниш ли куцането ми?
Не беше точно куцане.
- Трябва да ти кажа нещо. - Целунах Джулия.
Пихме, ти не ми вдигаше от една седмица...
Не, ако правиш така, всичко става по-трудно. Почакай.
Мамка му, убих я. Ария?
Елиза! Ария!
- Какво си направил? - Само й казах, че целунах Джулия.
- Млъкни, повикай линейка! - Да, правилно, линейка.
Да, татко. Ако се влоши, ще ти се обадя.
Добре, чао.
- Елиза, кълна се... - Оправданията ти не ме интересуват.
Защо си й казал подобно нещо в нейното състояние?
Не мислех, че едно куцане може да е толкова сериозно.
Куцане ли? Какво говориш? Нямаш представа колко сериозно...
- Момент, не ти е казала... - Какво?
Наистина ли? Дегенеративно заболяване.
От малка страда от него,
но допреди няколко седмици всичко е било под контрол.
Ще отидем да я видим, нали?
Може и Джулия да е там.
Казах го, защото приятелството е важно.
- Недей да реагираш, Марко. - Как да реагирам? Не ми вдига.
И сестра й ми каза да я оставя на мира.
Всякакъв стрес може да влоши състоянието й.
Ще й се обадя.
Колко време ще го отбягваш?
Докато не забрави за мен.
- Затвори ли ти? - Да.
Типично.
Поне не й пращай... Ето.
Не слагай емотикони.
Какво ти написа?
"Поне ми кажи как си."
После два пъти смеещо се личице и един банан. Сигурно е сгрешил.
Отговори.
Марко, Елиза е. Чуй добре какво ще ти кажа.
Престани да търсиш сестра ми, забрави я.
Вече направи достатъчно.
- Искаш ли малко? - Разкарай се.
Не беше ли твърде груба?
Направих го нарочно.
Не виждаш ли, че ти липсва?
Той е готов да остане, Ария.
За какво? Не знаем дали състоянието ми няма да се влоши,
дали ще се събудя утре.
Това беше обещание.
- Няма да мислим за утре. - Няма да мислим за утре.
Татко е.
Здравей, татко.
Да, по-добре съм.
Елиза е на работа, не знам защо не ти вдига.
Чао.
Какъв безполезен човек.
Мислиш ли, че ще пита за електромагнетизма?
- Какво? - Да, полезен, както винаги.
- Чете ли в групата на класа? - Не, говорите само глупости.
Комисията излезе. Фарини я няма, по физика е някаква външна.
- Ето я, хубавичка е. - Шегуваш ли се?
- Не е мой тип, но й давам 7 плюс. - Това е Елиза, сестрата на Ария.
Ако искаш, ще се обадя на баба да ти махне уруките. Тя е експерт.
Свържи телевизора.
- Трябва да говориш по-ясно. - Да, свържи те-ле-ви-зо-ра.
Не разбрах, може ли да повториш?
- Марко, къде беше? - При Даниеле.
- Учиш ли? Имаш матура. - Мамка му!
Не можеш да говориш за друго.
Винаги ме питаш само за училище. Не виждаш ли, че съм скапан?
Разбира се, никога не ме питаш как съм.
Не си ли даваш сметка, че Ария не е идвала от дни?
Защо не умееш да бъдеш майка?
- Марко... - Млъкни, безполезна си.
Никога повече не си позволявай да ми говориш така.
Аз знам кое е най-добро за теб. Сега матурата е с приоритет.
Прав си.
Не мога да говоря за друго.
Помниш ли, че когато беше на 6 г., ти казахме, че порът ти е умрял?
Баща ти мислеше, че е редно да ти каже истината.
Така си щял да пораснеш.
Знаеш ли какво щях да направя аз?
Щях да купя друг пор и да го сложа на мястото на твоя,
сякаш не е станало нищо, отлагайки проблема.
Когато забременях с Андреа,
бях изпълнена със съмнения.
Дали ще съм добра майка?
Дали ще ме харесва?
Но после се роди,
взех го на ръце
и разбрах, че нищо не съм разбирала.
Не ме бива с чувствата, Марко, нито с думите.
Когато ставаше дума за чувства, давах път на баща ти.
Никога няма да си простя, че не направих нищо.
Не казах нищо, когато си тръгна,
но понякога е по-добре да замълчим и да изчакаме.
Да изчакаме болката да си тръгне сама.
Аз не плача.
- Не плача... - Но не...
Не плача...
Останах съвсем сама.
Превърнах се в ужасна майка.
Да, опитах се да заменя баща ти с други мъже,
на повечето от които дори не помня имената.
Но Марко...
Когато те виждам с Ария,
виждам, че си влюбен.
Не знам защо вече не идва в дома ни.
Ако си се отдръпнал и ти липсва,
намери точния начин, не се преструвай, че няма нищо.
Не ставай като мен.
Ти и Андреа много приличате на баща си. Може би...
Може би е по-добре така.
Миличък, какво ще правим, ако Ария не ти помага за матурата?
- Вече е късно. - Защо?
Тя е в болница. Не знам как да вляза, мрази ме.
Имам една идея.
- Ще повърна. - Не!
- Не сега! - Извинете.
27 дни до матурата
Госпожице Ария, имате ли една минута?
Кой е?
Молим пациентите да ни извинят за тази серенада.
Не.
- Какво? - Не може да е серенада.
- Защо? - Сутрин е.
- Свири, моля те. - Да, извинявай.
Това е Марко с някакъв странен тип.
Страхувам се, че не ме харесваш, пиша ти за утрешния ден.
Страхувам се от едно отхвърляне, от вкуса на едно сбогуване.
- Наистина ли се случи? - Да.
Това е нещо сериозно. Задникът! Извинете, господине. Задникът!
Какво става?
Карло, пациентът от втория етаж, открадна китарата му.
- Какво? - Наистина.
Важно е за брат ми, който страда.
Липсва ми въздух, липсвам си аз.
Обичам те, бейби.
Марко?
"Им итсорп"?
Прости ми
Не страдаше ли от световъртеж?
Марко!
Марко?
Марко...
- Ария! Помощ! - Почакай.
Помощ! Приятели от почистването, помогнете!
Помощ!
Марко?
Приятели от почистването, помогнете!
Ария! Помощ!
- Обещай, че няма да го качиш. - Няма да ти е за първи път.
Все пак се преструвам, че имам достойнство.
- Липсваше ми. - Ти на мен - не.
Как си?
По-добре.
Виж, съжалявам, че Елиза беше малко груба с теб.
Понякога е голяма гаднярка.
Тя е учителка по физика, какво очакваш?
Защо не ми каза нищо?
Не обичам да говоря за Франко.
Пак ли този Франко? Кой е той? Момчето, с което се чуваш ли?
Това е болестта ми.
Татко постоянно я нарича така.
Не е толкова страшно, ако казваш име, вместо лоши неща.
А, добре, значи не е момче...
Това е името на болестта ти. Прекрасно е.
Тоест не е прекрасно, в смисъл... Защо не ми каза?
Какво да ти кажа? Че съм обречена да спра да използвам краката си,
че постоянно живея с тревогата, че състоянието ми се влошава,
че заспивам, без да знам дали ще се събудя?
- Това ли трябваше да ти кажа? - Да, щях да се грижа за теб.
Да, видях.
Знам, че ме ненавиждаш и че правя глупост след глупост,
но ми позволи да остана.
Ще седна там, ще се свия, няма да преча, няма да цапам.
Моля те.
- Оценките ти? - Ужасни са.
Човек не може да умре спокойно. Веднага се отпускаш и не учиш.
Именно, помогни ми.
Само при едно условие. Ние сме приятели, нищо повече.
Добре.
Сега трябва да тръгвам.
Значи до утре.
- До утре, в смисъл... - До утре.
Казвали ли са ви някога, че имате еднакви очи?
Ще бъдем заедно на матурата.
- Може би. - Приятен ден.
- Винаги е равно на Б по А. - Добре.
Това е формулата за втория...
Добре, извинявай.
Съжалявам.
Целува се зле, нали?
Миличък, нямаше нужда.
Оздравявай бързо.
Марко, казах ти, че не може да останеш тази нощ.
- Ние сме в болница. - Кой ще ни види?
Марко...
Татуировка е, аз си направих. Измива се с вода, много е лесно.
- Ще отнеме секунда. - Добре, да.
Той не знае, но всеки път, когато сме заедно,
оздравява нещо, което той не е счупил.
Какво предвижда тази вечеря за рожден ден на свещи?
Менюто на болницата предлага...
Пиле с броколи.
Може би е по-добре да минем направо на десерта.
Почакай.
Духни силно и си пожелай нещо.
Браво.
Това подаръкът ми ли е?
Ще те заведа да потанцуваме.
Какво ще направиш, когато излезеш оттук?
Ако изляза оттук.
От малка винаги ми повтарят, че няма да имам много утрешни дни.
Обикновено импровизирам, не планирам.
А ако те целуна, какво ще се случи?
Не планирам.
Тогава започвам.
Може ли малко по-тихо?
Това да не е "Ла Ла Ленд"? Вън!
16 дни до матурата
Ще направим изследвания, за да сме сигурни,
че можете да издържите такъв тип операция.
После ще се приберете вкъщи и ще си почивате без стрес.
Какъв е шансът ми?
Имаме 50 процента шанс за успех.
Това ще ни позволи да задържим Франко.
Но не е казано, че ще можеш отново да ходиш.
Ще оздравея и може би няма да проходя отново.
А останалите 50 процента?
Ходенето е надценено.
- Извинявай, значи излиза днес? - Да, баща й ще я вземе.
- Ще я оперират след седмица. - Добре.
Днес е последният ден.
Знаете ли какво означава това? Днес е последната ви възможност.
Последният танц.
Гоу ту дъ блекборд.
За най-невежите - "Излез на дъската".
- Страх ли те е? - Поне веднъж учих.
- Така ли? - Ето го.
Мартинели, какво правиш?
- Защо? - Извинете еуфорията ми.
13 дни до матурата
7 дни до матурата
Пристигнахме.
Татко, дойде, за да изчистиш съвестта си ли?
За мама няма да питам.
Откакто има ново семейство, мисли, че е по-добре от нас, а ти?
Спомни си, че имаш дъщеря ли?
Нормално е да си ядосана, но съм тук и всичко е под контрол.
Под контрол ли? От месеци сме тук без теб,
а ти пращаш само съобщения и пари.
- Сякаш ще усетим присъствието ти. - Работех, за да ви дам това.
Или за да имаш извинение да бъдеш далече?
Сгреших, че те оставих тук сама,
да вършиш всичко, но аз не успявам.
Какво не успяваш да направиш? Да се свържеш с нея ли?
Преструваше се, че болестта на Ария не съществува,
защото, ако някой ден умре, така ще ти бъде по-лесно.
- Мислиш, че това ми харесва ли? - А на мен ми харесва, така ли?
Харесва ми да бъда майка и баща на почти 40 г. ли? Тя ти е дъщеря!
- Тя е твоя сестра. - Именно, сестра.
Оставихте ме сама с постоянния страх, че ще я изгубя,
без да ме попитате дали го искам.
Какво, по дяволите, искаш от нас сега? Какво?
Страх ме е. Никога не съм успявал да контролирам това.
Не умея да контролирам Франко.
Болест на Щайнерт, татко. Има си име, ясно?
Добре.
Не всички могат да бъдат родители, ти никога не си бил,
но ако искаш да се реваншираш, трябва наистина да бъдеш баща.
- Трябва ми време. - Какво време?
Оставаш ли, или не?
Татко Да изтрия ли контакта?
Ще бъда единственият от семейството, който не е допуснат до матура.
Как успя да изкараш двойка? Знаеше всичко.
Онази ме притесни.
Нямаш представа какво е да бъдеш допуснат до матура.
Марко, явих се на матура миналата година.
Да, но времената се менят.
Не познавам по-голям загубеняк от мен.
Добре, ти - да...
Да играем на една игра?
- Добре, но не ме питай... - Истина или предизвикателство?
Ето.
- Може би е по-добре, ако дойдеш... - Да, разбира се.
- Може ли, като сме приятели... - Марко.
Защо трябва да даваме имена на нещата? Ние сме приятели, нали?
Добре.
В този момент ти поверявам най-ценното нещо, което имам.
Глупчо,
поверявам ти краката си.
Обещавам ти да се грижа за тях.
Не обичам обещанията, никой никога не ги спазва.
Без обещания, обещаваш ли?
- Да започвам ли? - Да.
- Не си с чорапи, нали? - Не.
Днес не си ли на интервю в звукозаписната компания?
Не успях.
Защо?
Попитаха ме какво работя и не успях да отговоря.
Музикант.
Не го казах.
За пръв път почувствах облекчение.
Не те разбирам.
Откакто завърших лицея, се опитвам да разбера какъв искам да бъда.
Всичките ми приятели се дипломираха, работят, някои имат деца.
Виждаш ли ме с дете?
Виждам как ме гледат.
Знам какво мислите за мен.
Но не съм от желязо.
Аз живея
в друга времева зона.
Сякаш винаги закъснявам за всичко. Постоянно.
А ако не искам да бъда музикант?
Ако просто имам страх от това да призная,
че още не знам кой е моят път?
Кой, по дяволите, решава кое е правилното време?
Аз ще разбера кой е пътят ми, когато му дойде времето.
Това не е състезание.
- А ти? - Добре съм.
Сигурна ли си?
Не знам.
На мен можеш да кажеш истината.
Останалите 50 процента започват да ме притесняват.
Не знам дали съм толкова силен, колкото трябва.
Марко...
Имаш две огромни топки.
В смисъл че си намерил себе си. Справи се много добре.
Много добре.
- Извинявай. - Стига...
Това е просто малко напрежение. Тези дни бяха тежки.
Знам.
Обичам те.
И аз - теб.
От тази сутрин започвам да вярвам, че чудесата съществуват.
Защо?
- Допуснати сте! - Да!
Не, какво правиш?
Извинявай, щастлив съм.
- Ще отидем ли да хапнем? - Да, отиваме да ядем.
Допуснали са и Галуцо. Кой е той?
Припомни ми защо ги допуснахме.
Знаеш ли кое е по-лошо от това да не си допуснат до изпитите?
- Не. - Да си скъсан на изпитите.
Ако ще правим нещо, да го направим добре.
1 ден до операцията
- Марко Мартинели? - Да.
- Ария иска да те види. - Извинявай, има грешка.
Аз съм най-близката роднина.
Знам, Елиза, но Ария е пълнолетна.
Поиска да види Марко преди анестезията.
Нищо не мога да направя.
- Здравей. - Здравей.
Готова ли си?
Попитай ме нещо друго.
Много си красива.
Това не е въпрос.
Имам нещо за теб.
Преди да влезеш, ти изпратих гласово съобщение.
Бих искала...
Искам да го изслушаш, ако аз не...
"Ако аз не..."
Изтрих го.
Ще ми го кажеш, когато се събудиш.
Готови сме.
Не...
Още не.
Марко...
- Операцията мина... - Успешно?
Да, Елиза.
Не сме сигурни дали отново ще проходи,
но възстановихме състоянието й.
Значи е добре?
Защо не ми отговаряте?
- Защо мълчите? - Марко, събуди се!
Събуди се, Марко!
Съжалявам.
Какво гледаш? Какво искаш?
Ако не я беше стресирал толкова, сега щеше да е тук.
Не ми позволи да я видя за последен път!
Защо?
Не!
Денят на матурата
Фокусира се върху кръга и затова тристишието
се явява като вярно огледало на обществото.
- Даниеле, каква изненада, браво. - Благодаря.
Ако може, искам да кажа нещо.
Обмислям го от няколко години. Може ли?
Ако по времето на Данте съществуваше приложение за срещи...
Кръг за срещи.
Данте щеше да забрави за Беатриче.
Нямаше да има "Божествена комедия", но кой чете в днешно време, нали?
Не.
- Моля ви, това е достатъчно. - Добре. Довиждане.
Да влезе следващият. Мартинели.
Марко, можеш.
- Здрасти. - "Здрасти" ли каза?
Мартинели, отворете плика с темата, с която ще започнете.
Свободен сте да правите връзки, както прецените за добре.
Успех.
Трябва да го скъса при залепеното. Лошо е да отваря плика така.
Това е най-важната тема от "Пустата земя" на Елиът.
Темата е малко депресираща.
Каква глупачка. Ти си депресирана.
Но имаше нещо вярно.
- Поне едно. - Продължаваме нататък.
Писменият изпит по математика можеше да мине по-добре.
Ако ви дам тази задача, ще се опитате ли да я решите?
Не искам да развалям атмосферата.
Марко, нали?
Мога да ви задам всякакъв въпрос, нали?
Искам да ви затрудня с тема от първата година.
Говорете
за третия принцип на динамиката.
Третият принцип на динамиката гласи,
че ако тяло А упражнява сила върху тяло Б...
- Според теб издъних ли се? - Не съвсем.
Познай с кого ще изляза довечера.
- С майка ми? - Не, де да беше тя.
- С Джулия. - С онази Джулия?
- С онази Джулия. - Идва.
Елиза?
- Исках да ти се извиня. - Не.
Аз трябва да ти се извиня за държанието си към теб.
Когато човек е ядосан, казва грешни неща.
- Но ти дадох 60 точки за тройка. - 60? Това е 90 на обратно, нали?
Виж, Марко,
изпратих ти гласовото съобщение от Ария.
Познаваше те добре, затова го изпрати и на мен.
Приятен живот, Мартинели.
Елиза...
Може ли да те погледам за малко в очите?
Здравей, Марко. Ако слушаш това съобщение,
значи са надделели 50-те процента, от които се страхувахме.
Това беше възможен край.
Статистиката, както и физиката, никога не греши.
Ако те познавам поне малко,
мисля, че знам къде се намираш в този момент.
Ако се залюлееш по-силно, може да се опиташ да ме достигнеш.
Да поговорим за важните неща.
Готов ли си за матурата, или вече се яви?
Накарах Елиза да ми обещае да ти задава лесни въпроси.
Мислил ли си някога,
че някои хора насила променят живота ти?
Опитах се да се престоря, че не те харесвам, Марко.
Отново си бях обещала да приключа с любовта.
Но после...
Твоята усмивка, твоят начин да се шегуваш,
милият начин, по който ме гледаш...
Проблемът в живота е, че знаеш как ще свърши,
но трябва да стигнеш до края.
Но аз не съжалявам.
Така е, Марко, винаги мислиш, че си сгрешил, закъснял,
но истината е, че нищо не си сгрешил.
Просто си роден да обичаш
в свят, който може би
е твърде забързан.
В свят, в който може би всички се страхуват да си го кажат.
Аз, Марко...
Бих искала повече време.
Не е честно.
Повече време
да те обичам дълбоко и силно,
точно по начина,
по който ти удължи живота ми.
Чао, Мартинели.
Обичах те все повече
с всеки изминал ден.
Всеки път сякаш живея за днес.
1 година по-късно
Това са ефектите, които се дължат на градиент в налягането,
когато се поставя предмет или човек под налягане.
Много добре. Изложението е дълго, но е така.
По-просто може да се каже, че е както, когато изведнъж
не ти достига въздух.
Постоянно е така.
Мартинели, това е шантаво. Не бях чувал подобна история.
Нали, професоре?
Това е шантава история. Все пак съм учил в Масачу...
В Маса...
В Съединените щати.
Но отговорихте само на един въпрос.
Значи ще се видим на поправителния изпит.
- Така ли? - Така.
Не е честно.
Идвам и разказвам проблемите си пред всички за 90 мин.
Дори не ги познавам, а вие отговаряте по този начин.
Не е редно така.
И се нарича Масач...
Маса...
На моя брат. Чувствам те жив.
Превод СТАНИСЛАВА КЛИСАРСКА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО