Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
POVESTEA SE BAZEAZĂ PE FAPTE REALE, POATE.
DEDICATĂ CELOR CARE CRED CĂ PIERD TIMPUL.
Şi totuşi aceasta e formula corectă.
Înţelegi că răspunsul pe care l-ai dat e o prostie...
E greşit.
- Corect, dle profesor ? - Păi...
Să mergem mai departe, spune-mi despre experimentul tău.
În regulă.
Dacă ataşăm un balon plin cu heliu
la maşinuţa asta,
presiunea care variază datorită acceleraţiei,
ar face-o să se mişte într-un mod impredictibil.
Prin frânare, balonul va fi împins înapoi.
Dar în fizică, la fel ca în viaţă, suntem nişte variabile.
FIECARE ZI CONTEAZĂ
Maşină, sun-o pe Lucia Pilates.
În regulă, îl sun pe Lucio.
Nu, nu pe Lucio.
Lucia Pilates.
Alessandra. Nu, nu pot să cred.
- Ce s-a întâmplat ? - Scuză-mă, Lucio.
Nu am vrut să te sun pe tine. Am făcut o greşeală, scuză-mă.
Ai rămas aceeaşi nebună.
- Ce mai faci ? Ce face fiul tău Marco ? - Bine, creşte.
Vom avea interviuri cu profesorul lui.
Sper să semene cu tine. Dacă seamănă cu tatăl lui care e un imbecil...
Termin convorbirea.
Ai ceva ce trebuie să mărturiseşti înainte să mergem ?
Mama, stai liniştită. Totul e sub control.
Diploma de liceu cu notele lui slabe la matematică este în pericol.
Să recupereze la engleză va fi dificil.
E imposibil să recupereze.
Nici nu pot să spun că e inteligent. Nu se concentrează destul. E un fraier.
Riscă să nu fie admis la examen.
135 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT.
Dacă lucrurile nu erau sub control, ce naiba urmau să-mi spună ?
Ce ? Uită-te la mine, te rog !
Nu, nu te uita la mine, că mă enervezi.
Mai e altceva ce trebuie să-mi spui ?
Poate am nevoie de un telefon nou.
- Pentru că cel vechi... - Bine, îl sun pe Fabio Nuovo.
Nu, nu... Mai târziu. Îl sun eu mai târziu.
De vină e prietenul tău, Marco.
Tipul cu care îţi petreci timpul. Cum îl cheamă ? Daniele ? Drogatul ăla !
Eu, drogat ?
Nu te supăra. Mama era supărată ieri.
Eu sunt doar alergic. Iarba e problema.
Bine, dar ochii tăi sunt mereu roşii, iei pastile tot timpul...
Marco, eu iau antihistaminice. Nici măcar nu fumez.
Ştiu, dar camera ta e într-un garaj. E igrasie acolo.
Ce trebuia să spun ?
Când luam lecţii acasă, eram buni la fizică pentru că toţi copiam ?
- Nici măcar nu ne uităm la ele. - E matematică.
Trebuie să mergi la noroc.
Am petrecut aproape şase ore pe zi acolo şi când obosesc... Sofia ?
Rămâi la subiect şi continuă.
Atunci o să-i fac eu tema pentru acasă.
"O să-i fac eu tema pentru acasă". Sunt o fată până la proba contrarie.
- Ce temperament ! - Insuportabil.
- Ai un telefon care nu-ţi mai trebuie ? - Aşa cred.
Trebuie să-l şi descarci.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Sigur, ai nevoie de o aplicaţie să-ţi găseşti sufletul pereche.
Nu, pe aplicaţiile de întâlniri nu-ţi găseşti sufletul pereche.
Sofia, acoperă-ţi urechile.
Ce rost are s-o pui să-şi acopere urechile dacă mimezi ?
- O pui să-şi astupe urechile. Ignorant ! - Ea are dreptate.
- Ce caracter, Sofia ! - Taci !
În orice caz, îţi aminteşti de Claudia ?
Am folosit împreună o aplicaţie gratuită 15 zile şi s-a împăcat cu iubitul ei.
La fel şi Anna.
- Şi Clara. - Şi Stefania.
Şi mulţumesc !
- Eu vreau doar să mă îndrăgostesc. - Cui îi pasă de dragoste ? Ai 19 ani.
Vreau să aduc pe cineva de Crăciun.
Pentru bunica mea, când o să mă întrebe: "Dar iubita ta ?"
Marco.
Bunica ta e moartă.
Da, o rudă, ca să zic aşa. Desigur, nu bunica.
Ce fel de rudă ?
- Unchiul Mario ? - Unchiul Mario.
- Unchiul Mario e amuzant. - Da.
Bine, unchiul Mario. Pot să continui ce spuneam ?
- Unchiul Mario. - Unchiul Mario.
Vreau pe cineva... ale cărei mâini le completează pe ele mele.
Cineva să spună...
"Te iubesc".
- Unchiul Mario e perfect. - Da. Unchiul Mario e perfect.
Unchiul Mario.
În regulă, unchiul Mario.
Fratele tău, fraierul. Poftim.
Alo ?
Bine, vin.
Mă întâlnesc cu el, aşa că o să iau scuterul.
O să ne lase să intrăm la petrecerea de diseară ?
- Te-am dezamăgit vreodată ? - Tot timpul.
Ai un temperament rău.
"Ai un temperament rău".
- Conduc eu. - De ce ?
- Mergem la Quindie. - La Club ?
- Nu e aproape de locul unde lucrezi. - Îţi explic mai târziu. Urcă.
O să-mi dai scuterul după aceea.
Stai.
- Haide, trage pe dreapta. - Tu conduci.
Poftim, ţine-l. Nu răspunde.
Dă-mi mie.
Iubire ! Bună. Da, sunt în drum spre serviciu. Da, pa.
Da, nu, nu trebuie să vii să mă iei, nu.
Nu, nu. Te sun mai târziu, am întârziat. Pa.
Andrea, de ce ai spus...
- Haide, ştii că vomit când sunt stresat. - Ce ai făcut ?
Am minţit pentru un motiv. O să cânt la Quindie.
Andrea, n-ai înţeles...
Ea zice că pierd timpul cu muzica, dar de data asta...
Andrea, întoarce !
- Ah, ce spui în astfel de situaţii ? - Nu ştiu.
- "Mireasă udă"... - Nu, mai bine nu...
Toate scuzele tale sunt în mâna mea
De data asta sunt mai puţin convingătoare
Mulţumesc.
Ce curajoşi sunt !
Am încercat, am venit aici. Nu mă simt confortabil.
- Mulţumesc că ai rămas. Pa. - Nu vei cânta mai rău decât ea.
Ştiu ce poţi face.
Andrea !
- Unde te duci ? - Acasă ca să-mi plâng de milă.
Poţi să cânţi, fata aia a fost naşpa.
Mie mi-a plăcut.
Cum te gândeşti să participi cu vocea aia ?
O insultă la adresa muzicii.
"Insulta la adresa muzicii" e prietena mea.
Eu cred că a cântat bine.
Are un suflet mare.
Mă scuzaţi.
Astfel de talente, astfel de cântece, ce... plictisitor.
Următorul care cântă e Andrea Martinelli.
- Hai să plecăm de aici ! - Nu, de ce ?
Martinelli e aici ?
- Ei nu ştiu cine sunt, să mergem. - Uite-l ! Pe scenă !
Nu, nu. E aşa de scârbos.
În regulă.
Haide !
- Ce e ? - Marco, unde eşti ?
Sunt mulţi oameni aici. Vii ?
Marco ?
Marco.
Nu.
- Mulţumesc. - În orice caz, nu ai înţeles ironia mea.
- Bucuros de cunoştinţă, sunt Marco. - Giulia.
Pot să stau aici sau o să vină iubitul tău să mă omoare ?
Ăsta e un mod patetic de a afla dacă am un iubit ?
Da.
Singură, la alegerea...
fostului meu iubit.
Asta e ultima... incredibilă... interpretare din această seară.
El e Andrea Martinelli cunoscut şi ca...
"Tacchino".
Un nume...
- Ai dreptate. Prietena mea e naşpa. - Da, într-adevăr !
"Taccuino", un caiet în care scriu gândurile şi cântecele mele.
- Bună. - E o nebunie.
În 2023, oamenii încă detestă muzica heavy metal.
Ai fost grozavă !
Chiar ai fost. Incredibil. Un mare...
Suflet.
- Tu eşti... - Fratele lui.
Tacchino !
Mulţumesc. Da... Ăsta e un cântec...
E un cântec clasic despre iubire, ca toate cântecele italiene şi nu numai.
Când l-am compus...
Mulţumesc foarte mult.
Te rog, stai aici. Îmi dai multă încredere.
- Nu. O să cânţi ? - Da.
Mulţumesc.
Crede-mă, pare un idiot, dar cuvintele cântecelor lui îţi ajung la suflet.
Sună aşa.
Sau în stomacul tău.
Îmi pare rău.
- Se întâmplă tot timpul. - Nu mergi cu el ?
Cu cine ?
TRANZACŢIE REFUZATĂ.
Ştii de ce îmi plac pozele polaroid ?
- Ai o singură şansă... - Să ieşi groaznic. Uite, e naşpa.
E teribilă.
Oricum, ce spuneai ?
Da... Tatăl meu s-a îndrăgostit şi a fugit cu colega lui.
A lăsat doi copii şi o soţie şi niciunul nu ştie să gătească.
Ce măgar !
Nu, măgar pare puţin cam mult.
A avut curaj. Cel puţin, e fericit.
El...
Lucrurile au luat-o razna de când mama a descoperit aplicaţia de întâlniri.
- Cum aşa ? - Prefer să nu vorbesc despre asta.
Cred că iubirea e într-un fel de rahat.
Nu e de rahat.
E ca şi cum ai juca sloturi.
- Sloturi ? - Da.
Explică-mi.
Derulezi cu degetele,
sperând că următorul conţinut, următoarea persoană, va fi potrivită.
Ca un slot.
Singura excepţie este că deprindem sentimentul că întârziem.
Că rămânem singuri.
Eşti un tip curios, Marco.
Seara asta a fost...
- Frumoasă. - Ciudată.
Da. Mai mult ciudată decât frumoasă.
E târziu, trebuie să plec.
- Pot să-l păstrez ? - Da, te rog !
Dacă vrei, te conduc.
Scuterul meu e chiar acolo.
Bine, te conduc la scuter.
Bine.
Am ajuns.
Frumos scuter !
Ştiu că nu ne cunoaştem şi poate crezi că sunt nebun,
dar vreau să ne mai vedem.
Jur că nu suntem toţi ca fostul tău iubit.
Marco, repede. Azi sau mâine ?
Azi.
- Notează numărul meu. - Da !
Adică... aş fi putut spune mâine, dar am spus azi, deci...
Spune-mi.
339
25
5423.
Mulţumesc.
- La revedere. - La revedere.
Pa.
Telefonul meu s-a descărcat.
La naiba, cum ajung acasă ?
Şi e frig.
- Deci ? - Bine.
Fii mai exact. "Bine" e prea vag.
Bine. Îi stă bine. Nu ştiu.
- Ochii ? - Îţi pasă ?
- Nu. Fundul ei ? - Bine.
Foarte bine, da.
Apari, iar ea îţi cântă în strună.
O seară ireală.
Acum, trebuie să te dai puţin mare sau o să arăţi ca...
Da, ştiu. Trebuie să aştept.
Dar cumva...
Mi-e dor de tine.
Un preş, Marco. Un preş... Te urăsc.
Îmi pare rău.
VĂZUT.
Alo, Giulia ?
- Nu. - Cum nu ?
Nu, ai greşit numărul. Numele meu e Aria.
Ce fel de nume e Aria ?
- Bună, Giulia. - Ascultă, ai greşit numărul.
Să ai o viaţă frumoasă.
Am salvat greşit numărul.
Frate, am încercat zile la rând şi fata asta nu există.
Poate, cineva te-a drogat
şi Giulia are 50 de ani şi o cheamă Mauro.
E posibil să nu-i fi cerut numărul ?
Posibil.
- Prenumele ei ? - Nu.
- Dar am făcut o poză. - Super, să văd.
- O are ea. - Te urăsc.
Scrie-i. Haide !
Toţi ştim că vorbeşti mult, dar ai creierul în pantaloni.
Haide !
Bună, îmi pare rău. N-am vrut să te deranjez ieri.
Apropo, Aria e un nume foarte...
Naşpa.
Original.
Nu am vrut să te insult.
Tata are gusturi deosebite. O seară frumoasă.
Pe vremea asta, pot doar să mă uit la seriale, la televizor.
Tocmai începusem să mă uit la al 130-lea sezon din "Don Matteo".
Nu ai râs pe bune. Ştiu.
M-ai prins.
Mi-a făcut plăcere să vorbesc cu tine, Marco.
La fel, fata cu nume ciudat.
Aria.
128 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT.
- Marco, înveţi ? - La naiba !
Da, am terminat cu engleza. Învăţ la matematică. Am test mâine.
- Încetează să te mai joci pe telefon. - Uite cine vorbeşte !
Ies în oraş, i-am lăsat lui Andrea nişte bani de pizza.
Suntem în martie, ştii asta.
Trebuie să recuperezi la celelalte subiecte.
- Anul ăsta ai... - Bacalaureatul. Aproape am uitat.
Te iubesc, pa.
Asta e naşpa.
Bună !
Deci adevăr sau provocare ?
Iar ? Chiar eşti obsedată.
Aleg mereu "adevăr". "Provocare" îmi dă emoţii.
Deci...
Cât de rău te-ai simţit când am răspuns eu la telefon şi nu Gulia ta ?
De fapt, nu îmi amintesc cum arată.
Prostii.
- Trebuie să mă întorc să învăţ. Pa. - Pa.
Îmi pare rău.
Nu e nevoie să-mi mulţumeşti.
Dacă mai dai numărul meu cuiva, o să te omor.
Îţi găsesc tipul ideal şi îndrăzneşti să te plângi.
Am petrecut o seară întreagă cu el şi parcă am ieşit cu tine.
Sunteţi la fel, spuneţi aceleaşi prostii.
Numărul unu: Eu nu vorbesc prostii. Numărul doi: Nu îl plac, deci...
De ce nu i-ai spus că eu ţi-am dat numărul ?
Pentru că... La urma urmei, doar vorbim.
Am terminat cu relaţiile.
Am obosit să fiu tratată ca o oarecare cunoscută pe o aplicaţie.
Vezi ? Şi el ar fi spus asta. Sunt sigură.
Aria, mergi mai departe. Nu sunt toţi nesimţiţi ca Diego.
Da, dar eu eram îndrăgostită de măgarul ăla.
Acum vreau doar să mă concentrez la mine,
pe miile de lucruri pe care trebuie să le fac şi asta e.
De asemenea, Marco e prea ciudat, deci... Nu.
Grozav !
Ciudat.
Grozav !
Ciudat.
Când vă vedeţi ?
Probabil niciodată. Ea tot găseşte scuze.
Acum două zile, a spus că nu poate să iasă, pentru că vremea e prea umedă.
Cum naiba eşti îmbrăcat ?
- Îţi spun mai târziu. E alergică ? - Nu, i se ciufuleşte părul.
Ce fel de scuză e asta ?
A fost a patra oară în trei zile când m-a întrebat.
Nu ştiu cum pot să-l evit.
- E uşor. Nu-l evita. - Nu vreau să pierd timpul aşa.
Ţi-ai făcut tatuajul ăla.
O să suspecteze că te întâlneşti cu alt tip.
Poate chiar cu doi tipi.
Îmi pare rău, mi-a fost greu să găsesc loc de parcare.
- De ce porţi asta ? - O să-ţi spun.
- Categoric are ochi albaştri... - Şi abdomen cu 6 pătrăţele.
Tu nu ai.
N-o să am niciodată. După 25 de ani, te îngraşi.
Uite un alt Ciusi. Contăm pe tine la repetiţii.
- Anul ăsta trebuie să cucerim polenta ! - O vom cuceri.
- Nu ştiu ce fac. - Faci repetiţii pentru Palio ?
Pentru că Natasha a scris la profilul ei
că îi plac tipii care iubesc tradiţiile populare.
- Cine e Natasha ? - Ea.
Bună.
- Ce naiba vrei ? - Ce vrei tu ?
- O să te dau în judecată. - Eu o să te dau în judecată.
Acum, că apăr polenta, ea e a mea.
Nu aperi polenta, o cucereşti.
Nu o apăr ?
Nu, ascultă. Cei care o apără sunt Glob...
- Ce vrei de la mine ? - Nimic.
Ai venit de unul singur, nimeni nu te-a invitat.
Mie îmi plac castelele.
Mi-e foame.
Toată lumea ar spune verde,
dar sunt de fapt albaştri cu o bordură maro deschis.
Poftim ?
Culoarea ochilor tăi.
Vreau să te văd.
- Marco... - Nu, stai. Lasă-mă să vorbesc.
Ştiu că nu sunt la fel de frumos ca fostul tău iubit sau ca tipul cu care eşti acum.
Nu, de fapt eu...
Nu am nici măcar pătrăţele pe care un bărbat ar trebui să le aibă,
dar vorbim în fiecare zi de cel puţin o lună.
Aş vrea să ieşim, măcar odată, apoi voi dispărea definitiv.
Marco ?
Ce...
Marco ?
- Sunt aici. - Marco ?
Bine, am arătat ca un idiot.
Uite, mă termini. Nu pot decât luni la prânz.
Luni ?
Marco, eşti nebun ? Avem petrecerea de 100 de zile.
Prânz, profesori, examen, îţi aminteşti ?
Luaţi tot de pe bancă ! Aveţi o oră pentru cinci exerciţii.
Puteţi lua note de trecere măcar odată
sau va trebui să mă ocup de voi şi la anul ?
Aveţi grijă cum vorbiţi, doamnă.
Daniele, o să te pic.
Martinelli ?
O să reuşeşti ?
O să încerc.
O să vă pic pe amândoi.
100 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT.
- Ei bine ? - Ţi-am spus, m-am gândit la tot.
Casa prietenului lui tata e la 800 m distanţă de aici.
- Ajungi acolo într-o secundă. - Da, dar trebuie să...
- Bună dimineaţa ! - Bună dimineaţa, doamnă !
Niciodată nu e o dimineaţă bună când te văd, Martinelli.
Aşa spune şi mama tot timpul.
- O urăsc. - Trebuie să fie un platan pe aici.
Cum naiba te-ai îmbrăcat ? Parcă eşti unchiul meu.
- Ce e ? - Am uitat antihistaminicele.
- O să mor. - Daniele, planul.
Planul, planul... Deci, planul...
Să te asiguri că totul merge bine,
tu va trebui doar să...
Ascultă cu atenţie. O să începem planul când o să mă prefac că strănut.
În acel moment, trebuie să te mişti repede.
Nu, stai. Asta e o prostie.
De unde ştiu eu care e strănut prefăcut din moment ce strănuţi tot timpul ?
Nu m-am gândit la asta.
- Ascultă. - Daniele...
- O să începem planul când... - Daniele, ai mai spus asta !
Atunci am putea...
Când dna Farini va spune: "Succes, pentru că aveţi nevoie..."
Hai să toastăm.
Te ridici cu telefonul în mână
prefăcându-te că trebuie să răspunzi din cauza unei urgenţe.
Mama. Trebuie să răspund.
Bine, bine... Şi după aia cum merg de colo colo ?
De unde să ştiu eu ? Nu mă pot gândi la tot. Improvizează.
Cred că ai nevoie de un plan.
Daniele, tu trebuia să vii cu un plan !
Îmi spui că arăt ca unchiul meu în costumul ăsta,
mama a spus că arăt bine şi am crezut-o.
M-am simţit singur şi frustrat în ultimul timp...
- Pe acolo, Marco. - Nu-mi spune mie ce să fac !
Marco, te rog ! Nu o face pe dna Farini să mă sune la prânz.
Te rog, fără prostiile tale !
- Ce e cu costumul ăsta ? - Nu faci un clip, nu-i aşa ?
E o poveste. Când ajung să ies în oraş cu cineva din anii 1400 ?
Cum merge ?
Aminteşte-mi numele tău de utilizator să te identific.
"Marcomartinelli" într-un cuvânt. Cum am spus, într-un cuvânt.
Corect, aproape am uitat.
- Profilul ucigaşului în serie. Da. - Urăsc reţelele de socializare.
- Am dreptul, nu-i aşa ? - Bineînţeles.
O fostă prietenă din şcoală obişnuia să spună asta.
Acum e influencer. Vinde fotografii cu picioarele ei.
E influencer ? Nu ştiu.
- Ce fac părinţii tăi ? - Prefer să nu zic nimic despre mama.
- Atunci să vorbim. - Lui tata nu-i pasă deloc.
Deci nu-mi pasă de el.
- Locuiesc cu sora mea. - Super.
Mă gândeam...
Îi urăsc pe cei care întotdeauna se gândesc la ziua de mâine.
- Da. - Viaţa e deja naşpa, într-un fel...
O mână la sloturile la care pierzi mereu.
- Mereu spun asta. - Mereu spun asta.
- Ce faci ? - Nimic.
Priveşte acest video.
E Elisa. "Nu-l lăsa pe Franco să te folosească".
Îmi pare rău. Nu am vrut să... A înţeles numele greşit.
Nu, tu nu eşti Franco.
DANIELE APEL PRIMIT
Trebuie să mă duc la baie.
Nu zicea nimic. M-am uitat la el...
şi în cele din urmă l-am picat.
Trebuie să merg la baie. Scuze.
ARIA APEL PRIMIT
Trebuie să fiu murdar tot.
- Puţin. - O să merg la baie. E atât de cald.
Dani, scuterul nu vrea să pornească.
Hai !!
- Cheile maşinii. - Nu.
- Te rog, te rog ! - Nu.
Te rog. E maşina lui tata.
Probabil am mâncat ceva care m-a îmbolnăvit.
Baia trebuie să fie foarte departe.
M-ai luat drept proastă ?
Nu, nu, e...
Nu e ceea ce pare, pot să explic.
Ai făcut vreodată ceva stupid ?
O dată.
Am convins-o pe bunica că cafeaua e o plantă străină care controlează mintea.
Bine, adevăr sau provocare ?
- Adevăr... - Ai rămas fără bonusuri de adevăr.
Deci... provocare.
Hai să plecăm fără să plătim.
- Da... Glumeşti ? - Nu.
Nu, nu... Nu cred că putem face asta...
- Marco, profită de zi din când în când. - Nu, aşteaptă...
Stai... stai.
Eşti nebună !
Trebuie să încep să fac iar sport, altfel... o să mor.
Poţi să-mi spui de ce continui să te plimbi de colo colo tot timpul ?
"Prânzul de 100 de Zile" e la restaurantul din apropiere.
Puteai să-mi spui, am fi putut amâna.
Glumeşti ? După ce ai spus da ?
- O să mă revanşez. Adevăr sau provocare ? - Îmi place asta.
- Provocare. - Bine.
Întoarce-te şi plăteşte nota pentru că mă îngrijorează.
Oamenii ăia lucrează cinstit să ofere stabilitate pentru copiii lor.
Marco, stai. Am plătit în timp ce te aşteptam.
E bine. În regulă.
Deci îndrăznesc să te las să conduci până la restaurant.
Poţi să conduci ?
Marco, situaţia e destul de disperată, nu ştiu cum să mă descurc.
Să-ţi spun eu, a fost un plan prost.
- Bucuros de cunoştinţă. Daniele. - Aria.
I-am spus că a fost un plan prost.
De ce a plecat maşina singură ?
La naiba, nu ai tras frâna de mână ? Eram sus pe deal.
- Nu ai băgat-o nici măcar în viteză ? - Nu.
- E primul lucru pe care îl înveţi. - Nu am carnet de conducere.
Te-am întrebat dacă poţi conduce.
M-ai întrebat dacă pot conduce, nu dacă am carnet.
Ai lăsat-o să conducă şi ea...
A cui e maşina ?
Martinelli ! Martinelli !
- Nu, nu... - Ei bine, da. Aşa e.
Martinelli, maşina mea ! Ce naiba...
EA E ÎN CAMERA MEA... SUNTEM SINGURI.
Nu e o întâlnire.
Ne vedem doar pentru lecţii particulare. Mă simt groaznic pentru ce s-a întâmplat.
Nu e o întâlnire.
E CLAR CĂ MĂ PLACE.
- Clar. - În regulă...
- Unde ai ajuns în program ? - Prima pagină.
- Ce capitol ? - Din carte.
Am făcut noţiunile de bază ale fizicii la distanţă. Nu ştiu nimic despre asta.
- Cum poate să nu-ţi placă fizica ? - Nu, spune-mi cum poţi tu să te descurci.
Sora mea o predă, deci am avut ore gratis.
- E uşor. - Nu.
Nu, nici chiar aşa.
Deci...
E o şosetă.
Bine.
Am s-o pun aici.
Bine, am înţeles.
MARTIE 2023. 100 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT.
APRILIE 2023. PAŞTE. LUNEA PAŞTELUI.
- Deci ? E naşpa ? - Da.
- Ce ? - Totul e bine.
Încă şchiopătezi la "Legea a Treia a Dinamicii" a lui Newton, dar...
Totul e corect.
Scuze, nu mi s-a mai întâmplat înainte.
Ascultă...
Mâine aş vrea să te duc undeva...
romantic, ca să spun aşa.
- Noi doi ? - Da.
Nu te aştepta la ceva special...
A spus "special".
Nu e o întâlnire, mergem la muzeu.
Trebuie să-i spun lui Daniele.
Bine, poate n-o să zic că ea a fost cea care m-a invitat.
Nimic special.
Mergem la un muzeu deschis până la miezul nopţii în fiecare ultimă joi din lună.
O întâlnire. La miezul nopţii.
- Va fi ceva de neuitat, va fi... - O ieşire cu prietenii.
Te rog, hai să facem doi copii, mai bine totuşi trei.
Marco ?
Mă asculţi ?
Da, da... Totul mi se pare minunat.
Ai spus un loc romantic.
- Nu mă aşteptam la un... - Muzeu. Ţi-am spus că e muzeu.
Nu, ai spus...
Vom merge la un muzeu deschis toată noaptea în fiecare joi a lunii.
A, da ! Da, ai spus muzeu.
Cu prieteni, apropo.
Dar nu ai zis că e o excursie cu şcoala.
Ştiu, dar nu credeam că va trebui să muncesc.
O să ne distrăm. Simone e adorabil.
Bună. Eu sunt Marco, bucuros de cunoştinţă.
Simone, iubitul Ariei.
În regulă.
Norocosule.
Mulţumesc, Aria.
Pa, Aria. Pa, "cum te cheamă".
- Drăguţ, nu-i aşa ? - Drăguţ. Da.
Foarte drăguţ.
N-am fost niciodată la un muzeu.
Noaptea.
De fapt, nici nu am ştiut că există locul ăsta.
Eu...
Mereu veneam aici când eram mică.
Eram... o familie unită.
Eu aveam 7 ani. Îmi amintesc ziua aia.
Părinţii mei s-au certat şi sora mea m-a adus aici.
Acum, mereu mă întorc aici, când vreau...
să respir.
Locul ăsta mă face fericită.
La fel şi tu.
Ce ?
Mă faci fericit.
Muzeul se apropie de închidere.
Vizitatorii sunt invitaţi să se îndrepte spre ieşire.
Bine.
Facem meditaţii mâine ?
Da. Ne vedem... mâine.
Astea sunt cele trei formule, dar...
Băieţi, veşti bune... Dumnezeule, sunteţi dezbrăcaţi.
- Aş vrea eu ! - Nu.
- De ce nu sunteţi dezbrăcaţi ? - Pentru că suntem prieteni.
În orice caz, cânt iar la Quindie.
- Imposibil... - Minunat !
Ascultaţi: "Datorită incompetenţei celorlalţi cântăreţi,"
"te invităm să cânţi iar vineri..."
"Vineri."
- Sunt naşpa toţi. - Asta e teribil.
- Trebuie să veniţi. Voi toţi. - Vin şi eu.
- Nu. Nu chiar toţi, nu. - De ce nu ?
Nimeni n-a văzut un artist însoţit de mama lui.
Sunt foarte fericită că sunt aici. Ce loc frumos !
Claudio a avut dreptate să deschidă acest local.
- Cine e Claudio ? - Proprietarul.
- Am vorbit cu el despre... - Nu vreau să ştiu. Mulţumesc.
Aşteaptă-mă aici şi nu atinge nimic.
Şi nu vorbi.
Da... Bună, iubire... Îmi pare rău, e un obicei.
Bună, Betty.
Ştiu, mi-ai spus că nu vrei să auzi de mine,
dar mi-au dat a doua şansă la Quindie.
Poate ne dăm şi noi a doua şansă. Ce crezi ?
Am ţinut un loc pentru tine.
Mi-e dor de tine.
Deci eşti pregătit ?
Haide, Andrea. Eşti curajos.
- Ştii de ce eşti bun la asta ? - Nu.
Pentru că ai căpătat talentul pentru muzică de la tatăl tău.
- Şi celelalte talente ? - Nu ai alte talente.
Glumesc.
A răspuns ?
L-a văzut, poate răspunde mai târziu.
- Pot să-ţi spun ceva ? - Sigur.
Cui îi pasă dacă ea nu vine ?
Andrea, tu aştepţi un tren, nu oameni.
- Am citit asta pe internet. - Aşa m-am gândit şi eu.
Bună !
- Bună, scumpo. - Aria, ce ai păţit ?
- Nimic e doar o entorsă. - Cârje foarte simple, evident.
Nu sunt la fel de plictisitor ca tine, Martinelli.
Peste cinci minute, începem.
- Cum merge ? - Până acum 7 secunde, foarte bine.
Nu uita că interpretarea va fi înregistrată
şi trimisă... la casa de discuri, dacă este bună.
Mişto.
Nu-ţi face griji.
Da.
Şoseta mea e udă.
- Ce dezgustător ! - Păi...
- Scuze. Când e stresat... - Vomită.
Giulia.
- Ce faci aici ? - Deci ea trebuie să fie Giulia.
Nu-mi amintesc.
- De ce nu mă suni ? - Cine ?
Tu.
- Te tachinăm ! - Ce...
Bună seara !
- Ce naiba se întâmplă ? - E uşor.
Tocmai am aflat că Giulia e cea mai bună prietenă a Ariei.
Ai făcut-o să aibă cea mai groaznică întâlnire din viaţa ei
şi ţi-a dat numărul Ariei ca să scape de tine.
Da.
Minţile strălucite sunt imediat recunoscute.
Da... Să mergem. Haide !
Bine, hai să începem seara
şi amintiţi-vă să credeţi mereu în visele voastre,
altfel, veţi sfârşi ca mine.
Daţi-mi un rând de aplauze. Nu, păi...
De ce nu mi-ai spus de Giulia ?
Secrete între femei.
Să începem. Mimmo sui Tubi urcă pe scenă.
Mimmo sui Tubi e aici ?
E cineva care... Uite-l.
Avem noroc că ai venit. Te rog, vino pe scenă.
Haide, Mimmo.
Ştii
Mă întreb de ce eşti atât de misterioasă
Ştii
Nu înţeleg
Câteodată eşti atât de ironică
Eşti frumoasă.
Dragoste în farmacie
Poftim ?
Nu contează.
O casă la malul mării Şi iubirea noastră tot urcă
Dragoste în farmacie O să sun la poliţie
Opreşte-mi inima, a luat-o razna
Dragoste de farmacie
Ai fost grozav, Mimmo !
Îi mulţumim lui Mimmo sui Tubi.
Sper să nu-l mai vedem iar.
Chemăm pe scenă...
Andrea Martinelli, de asemenea cunoscut ca "Tacchino".
- De fapt, este "Taccuino". - Da, cui îi pasă. Cântă.
Bună seara la toată lumea ! O să cânt un cântec original.
Se numeşte "Aria",
la care adesea ne gândim când vrem să spunem ceva important fără să reuşim.
Nimănui nu-i pasă ! Cântă !
O să cânt. Scuze.
Mi-e teamă Că nu o să găseşti farmec la mine
Mâine, cuvântul pe care îl scriu Îţi va aparţine
Mă tem de fiecare mesaj trimis Se simte ca un adio
Lenevesc în faţa televizorului
Deblochez telefonul
Acele puncte albastre mă stresau
Îmi lipseşte aerul, îmi lipseşti tu
Numai poza ta rămâne pe raftul meu
Dacă alerg, îmi simt respiraţia
Tânjesc după o mână să mă iubească
Un sărut, şi linişte Au reuşit să mă ridice
Un sărut şi liniştea
Pa.
Seară frumoasă.
- Te duc acasă mai târziu ? - Am venit cu scuterul.
Te rog pe tine să mă duci acasă. Nu ştiu să mă întorc acasă.
- Nu am a doua cască. - În regulă, o să alerg. Mă ţine în formă.
- Îmi dai numărul tău ? - Nu.
Nu.
- Facem schimb pe social media ? - Nu am cont.
Ai postat o poveste mai devreme. Am fost aici.
Trebuie să plec, pa.
Ea e a mea.
Sunt fericită. Am un cântec al meu.
Adevăr sau provocare ?
Vei fi surprins.
Adevăr.
Mă săruţi acum ?
Marco, nu vreau să stric prietenia noastră.
Nu suntem prieteni.
Nu, suntem prieteni.
Aşa vezi tu un prieten ?
Nu suni cu video un prieten în fiecare seară, înainte să mergi la culcare.
Sau poate că da.
- Nu înţelegi. Nu pot. - Ce nu poţi să faci ?
Mă foloseşti numai când îţi convine ?
Sau când atenţia culturiştilor cărora le plac pozele tale nu e suficientă ?
Tu chiar verifici like-urile mele ?
Toată lumea o face, dar nu asta e important.
Nu vrei să te eliberezi.
E complicat.
Am suferit deja pentru cineva care nu m-a înţeles.
Diego nu a fost cine credeam eu. M-a părăsit când m-am îndrăgostit de el.
Eu nu sunt el !
- Marco, îmi place să fiu cu tine. - La fel şi mie.
- Mă faci să râd. - La fel şi tu.
- Îmi place să aud veşti de la tine. - La fel şi eu.
- Eşti... - Frumoasă.
Simpatic.
Mai mult simpatic decât chipeş...
Dar am puţin timp liber acum
şi nu vreau să am şi responsabilitatea unei relaţii.
Cu tine.
Eu ştiu un lucru.
Ştiu că Legea a Treia a Dinamicii
afirmă că dacă un obiect A exercită o forţă asupra obiectului B,
atunci obiectul B trebuie să exercite o forţă de aceeaşi mărime
şi de aceeaşi direcţie, dar de sens contrar.
Tu şi eu suntem echilibrul care este realizat
când eu fac ceva stupid şi tu îmi zâmbeşti
şi în mod inconştient îmi spui din ochi să rămân.
Tu eşti acţiunea, iar eu sunt reacţiunea, şi fizica ştie, iar fizica e de rahat.
Te iubesc.
Chiar te iubesc.
41 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT
GIULIA PRIETENA ARIANEI
- Sst ! - "Ei, sst !"
De când nu ţi-a mai răspuns ?
Acum 6 zile,
12 ore,
24 minute
şi 5 secunde.
Săruţi chiar atât de prost ?
Cel puţin nu i-ai spus că o iubeşti.
- Marco, i-ai spus ? - Nu, nu i-am spus. Nu sunt prost.
- Hai să mergem la ea. Merg cu tine. - Nu ştiu unde locuieşte.
Nu am întrebat-o.
Obişnuia să vină ea la mine acasă.
- Shh! - "Ei, shh!"
Poate, cineva i-a furat telefonul.
Da, şi hoţul era online acum două ore.
Continuă să-mi ignore mesajele.
O sun.
- Alo, Aria ? - Mesageria vocală.
Vreau doar să mă îndrăgostesc.
Şi eu vreau să slăbesc mâncând pizza.
- Shh! - "Ei, shh!"
Parcă ai fi într-o comedie romantică.
Dar una proastă, pentru că e italiană.
Întrebarea ta despre gândurile mele
Când te privesc în linişte
Ai jucat Adevăr sau Provocare
Am luat 60 de puncte la bacalaureat
Notele tale sunt împrăştiate peste tot
Promisiunile mele pe o pernă Sunt împrăştiate peste tot
Ţigara, afară timp de o oră
Conversez cu vidul, sub acest acoperiş
Mereu te caut pe fereastră
Câteodată ies şi mă plimb în ploaie
Să te recunosc la un trecător
Să respir puţin aer
Andrea, m-am săturat de cântecul ăla !
Poţi să compui ceva ce nu e despre mine ?
Marco, ai tristeţea potrivită pentru asta.
Poate am găsit o casă de discuri, am nevoie de cântece.
Mai suferă încă o săptămână.
Te urăsc.
Nu mi-a răspuns de zile întregi.
Are ceva de-a face cu Franco.
- Franco ? - Da.
Poate chiar mi-a spus despre el de câteva ori, dar nu mi-am dat seama.
Franco...
- Încă o mai ai. - Poftim ?
Poza noastră.
Bineînţeles.
Mă uit la ea să-mi amintească că nicio întâlnire nu a mers vreodată mai prost.
Scuze.
Haide, o să te ajut să-i trimiţi un mesaj frumos.
Prefă-te că sunt Aria.
Ce i-ai spune ?
Mi-e dor de tine.
Erai...
singurul lucru bun din viaţa mea
şi l-am spulberat.
Mesaj frumos, dar...
nu l-ai trimis.
- Lucrul ăsta nu s-a întâmplat niciodată. - Nu s-a întâmplat niciodată.
Aria a răspuns.
Trebuie să vorbim.
O să te aştept mâine. Uite adresa mea.
La naiba !
37 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT.
Nu.
- Bună. - Eşti Marco, nu-i aşa ?
- Da. - Intră, eu sunt Elisa. Sora Ariei.
Pot ?
Frumoasă casă !
Îmi amintesc de tine... mai înaltă.
O să vă las singuri pe amândoi.
Aria, eu o să fiu la mine în cameră. Dacă ai nevoie de ceva, sună-mă.
Îmi pare rău, jumătate din ele au rămas prinse între uşile autobuzului.
Ce s-a întâmplat ?
Îţi aminteşti de entorsă ?
Deci nu a fost o entorsă.
- Trebuie să-ţi spun... - Eu mai întâi: Am sărutat-o pe Giulia.
- Ce ? - Eram beţi.
S-a despărţit iar şi tu nu mi-ai răspuns o săptămână şi...
- Stai, Marco. - Te rog, faci mai rău. Aşteaptă...
La naiba, am omorât-o. Aria ?
Aria... Elisa ?
- Elisa ! Aria ? Elisa ! Elisa ? - Ce ai făcut ?
Am venit pentru că mi-a fost dor de ea. I-am zis c-am sărutat-o pe Giulia, dar...
- Taci ! Sună la ambulanţă ! - Da, corect !
Da, tata. Dacă e mai rău, o să te sun.
Bine, pa.
Elisa, jur...
Marco, nu-mi pasă de scuzele tale, dar trebuie să-ţi spun un lucru.
Cum ai putut să-i spui aşa ceva în starea ei ?
Nu m-am gândit că o entorsă ar putea fi ceva serios...
O entorsă ? Despre ce vorbeşti ? N-ai idee...
- Stai... Ea nu ţi-a spus. - Ce ?
Serios ? O boală degenerativă.
O are de când era mică,
dar totul a fost sub control până acum câteva zile.
Să mergem s-o vedem.
Poate e şi Giulia acolo.
Nu, am spus asta din cauza că... prietenii sunt importanţi.
Nu e din cauza Giuliei...
- Trebuie să reacţionezi, Marco. - Nu-mi răspunde.
Până şi sora ei mi-a spus s-o las în pace.
Orice fel de stres îi face rău.
O sun.
MARCO APEL PRIMIT
Cât timp o să-l eviţi ?
Până o să uite de mine.
- Te-a respins ? - Da.
Tipic.
Nu-i trimite...
- Bine. - Fără emoticoane.
Ce a scris ?
"Cel puţin spune-mi cum te simţi."
Şi după aceea un emoticon, alt emoticon şi...
O banană. Probabil a făcut o greşeală.
A răspuns.
Marco, sunt Elisa. Ascultă-mă: n-o mai căuta pe sora mea.
Uit-o, da ? Ai făcut destul.
- Vrei o muşcătură ? - Dispari.
N-ai fost un pic cam aspră ?
Am făcut-o intenţionat.
Îţi este dor de el.
El vrea să stea cu tine, Aria.
Pentru ce ?
Nu ştim dacă situaţia se va înrăutăţi.
Dar dacă mâine nu mă mai...
trezesc ?
Asta a fost o promisiune.
FIECARE ZI CONTEAZĂ
Nu te gândi la ziua de mâine.
E tata.
Bună, tată !
Da, mă simt mai bine.
Elisa e la muncă. Nu ştiu de ce nu răspunde.
- Pa. - Ce om inutil !
Crezi că o să se gândească la electromagnetism ?
- Poftim ? - Întotdeauna de ajutor.
- Ai citit despre grupul clasei ? - Arhivat pentru un an. E o prostie.
- Comisia de examinare a fost scoasă. - Deci ?
Farini nu va fi acolo. Examinatorul de fizică e extern.
- Asta e ea. E drăguţă. - Râzi de mine ?
Nu e genul meu, dar cred că e bună.
Frate, e Elisa.
Sora Ariei.
Marco, pot s-o sun pe bunica să alunge blestemul ?
E expertă.
Porneşte televizorul.
Trebuie să rosteşti rar, mamă.
Da, porneşte televizorul.
- Nu am înţeles. Poţi să repeţi ? - Nu.
- Unde ai fost ? - La Daniele.
Înveţi ? Ai examenul de bacalaureat.
Nu poţi să vorbeşti despre altceva ?
Mereu mă întrebi de şcoală. Ţi-ai dat seama că sunt terminat ?
Nu, nu întrebi niciodată ce fac.
Ţi-ai dat seama că Aria nu a venit de zile întregi ?
De ce nu poţi fi o mamă ?
- Marco... - Taci, eşti inutilă.
Marco, mai întâi de toate, să nu-mi mai vorbeşti niciodată aşa.
Ştiu ce e mai bine pentru tine şi acum examenul tău are prioritate.
Ai dreptate.
Vorbesc doar despre examen.
Marco, îţi aminteşti când aveai 6 ani şi ţi-am spus că dihorul a murit ?
Tata a fost convins că era bine să îţi spunem adevărul.
A spus că te va ajuta să te maturizezi.
Dacă depindea de mine,
ţi-aş fi adus altul, l-aş fi pus în cuşcă
pretinzând că nimic nu s-a întâmplat, amânând problema.
Când am rămas însărcinată cu Andrea,
eram plină de îndoieli.
Atât de multe îndoieli !
Dacă nu eram o mamă bună ?
Dacă nu mă plăcea ?
Apoi s-a născut
şi, când l-am luat în braţe,
mi-am dat seama că nu înţelegeam nimic.
Nu mă pricep la sentimente, Marco, sau la cuvinte.
Când a venit vorba de sentimente, mereu l-am împins în faţă pe tatăl tău.
Nu pot niciodată să mă iert pentru că n-am făcut sau zis nimic când a plecat.
Dar câteodată...
E mai uşor să nu faci nimic şi să încerci să vezi...
dacă durerea trece de la sine.
Nu o să plâng.
- Şi la urmă, eu... - Nu vreau să plâng.
Am fost lăsată singură.
Complet singură.
Şi am devenit o mamă îngrozitoare.
Câteodată am încercat să-l înlocuiesc pe tatăl vostru
cu alt bărbat al cărui nume nici măcar nu mi-l amintesc de cele mai multe ori.
Marco...
Când te văd cu Aria...
Văd că eşti îndrăgostit.
Nu ştiu de ce nu a mai venit, dar...
Dacă vă îndepărtaţi şi îi duci dorul,
găseşte o cale.
Nu te preface că nu s-a întâmplat nimic, nu deveni ca mine.
Tu şi Andrea semănaţi foarte mult ca tatăl vostru şi poate...
Poate e mai bine aşa.
De asemenea, iubitule,
dacă Aria nu vrea să te ajute, cum naiba o să te descurci la examen ?
- E târziu acum. - De ce ?
E în spital şi nu ştiu cum să intru. Mă urăşte.
Am o idee.
O să vomit.
- Nu, nu. - E dezgustător.
Îmi pare rău.
27 DE ZILE PÂNĂ BACALAUREAT
Domnişoara Aria,
ai un minut ?
Cine e ?
Ne cerem scuze la toţi pacienţii pentru serenada asta.
Nu.
- Ce ? - Nu poate fi o serenadă.
- De ce ? - Suntem dimineaţa. E o "matinadă".
- Tu cântă, te rog ! - Îmi pare rău.
E Marco cu un tip ciudat.
Mi-e teamă Că nu găseşti niciun farmec la mine
Mâine, cuvântul pe care îl scriu Va fi al tău
Mă tem pentru fiecare mesaj trimis Se simte ca un ton de adio
- S-a întâmplat pe bune ? - Da.
E strigător la cer ! Fundul lui !
Mă scuzaţi, domnule ! Fundul lui.
- Domnule... - Ce s-a întâmplat ?
Ţi-l aminteşti pe Carlo ? Pacientul de la etajul doi.
- I-a furat chitara. - Poftim ?
Serios.
Dă-mi-o înapoi ! E important pentru fratele meu care suferă !
Îmi lipseşte aerul, mi-e dor de mine
Marco ?
"Am-atrai" ?
IARTĂ-MĂ
Nu ai suferit de vertij ?
Marco ?
Ajutor ! Ajutor !
Prietenul meu de la serviciul de curăţenie ! Ajutor ! Ajutor !
Ajutor !
Marco ?
Prietenul meu de la serviciul de curăţenie !
Ajutor !
Promite-mi că nu o să-l încarci online, te rog.
Ca şi cum n-ai fi pe social media.
Da, dar încă mai pretind că am demnitate.
- Mi-a fost dor de tine. - Mie nu.
Ce mai faci ?
Mai bine.
Îmi pare rău dacă Elisa a fost dură cu tine.
Poate fi rea câteodată.
Predă fizica. Ce te aşteptai ?
De ce nu mi-ai spus ?
Nu-mi place să vorbesc despre Franco.
Din nou acest Franco ? Cine naiba e ?
E tipul cu care eşti ?
E boala mea.
Tata mereu a numit-o aşa.
E mai puţin înspăimântător dacă dai un nume lucrurilor urâte, nu ?
Deci nu era un tip.
E numele bolii tale.
Asta e minunat.
Adică... Nu, nu e minunat... Adică, e...
- De ce nu mi-ai spus de asta ? - Ce trebuia să-ţi spun ?
Că n-o să mai pot merge vreodată ?
Că o să trăiesc constant cu teama că boala mea va degenera ?
Că... o să adorm fără să ştiu dacă mă mai trezesc ?
- Trebuia să-ţi spun toate astea ? - Da.
- Aş fi fost lângă tine. - Am văzut asta.
Ştiu că mă urăşti şi că am făcut lucruri stupide în mod repetat,
dar lasă-mă să rămân.
O să stau acolo, o să mă fac mic, n-o să te deranjez, n-o să fac mizerie.
Te rog !
- Cum sunt notele tale ? - Naşpa.
Nu pot nici risca să mor în linişte
că tu te străduieşti să nu fi admis la examen ?
Exact, ajută-mă.
Cu o condiţie.
Suntem prieteni, nimic mai mult.
În regulă.
Trebuie să plec acum.
Deci...
Pe mâine.
- Adică... - Ne vedem mâine.
V-a spus cineva vreodată că aveţi aceiaşi ochi ?
Deci dăm examenul împreună.
- Poate. - O zi frumoasă.
Asta e egal cu modulul unui F negativ...
- B înmulţit cu A. - În regulă.
Asta e formula a Doua...
Da. Scuză-mă.
Îmi pare rău.
Sărută prost, nu ?
Da.
Iubire !
- Nu trebuia. - Fă-te bine repede.
Marco, ţi-am spus să mergi acasă.
- Marco, haide. Suntem într-un spital. - Nimeni nu va afla.
Marco...
Un tatuaj. Doar unul. Uite ce am făcut.
Se spală, e uşor. Îţi ia o secundă.
Bine, o să fac şi eu asta.
Perfect.
EL NU ŞTIE,
DAR, MEREU CÂND SUNTEM ÎMPREUNĂ, EL VINDECĂ CE N-A STRICAT.
ŞTERGERE.
Şi despre ce e vorba... la cină asta aniversară, la lumina lumânărilor ?
Meniul spitalului include...
Pui şi broccoli.
Poate, mai bine am trece direct la desert. Bine.
Aşteaptă.
Stai...
Suflă tare, pune-ţi o dorinţă !
Foarte bine.
Şi cadoul meu ?
Te iau la dans.
Ce o să faci când pleci de aici ?
Dacă plec de aici.
Când eram mică, mi-au spus că nu vor fi prea multe zile de mâine, deci...
Deci de obicei improvizez, nu planific.
Dacă îţi dau un pupic,
ce se va întâmpla ?
Nu planific.
Te sărut atunci.
Vreţi să faceţi linişte ?
Ce-i asta ? "La La Land" ?
Ieşi afară.
16 DE ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT
Mai întâi de toate, o să facem nişte teste să fim siguri
că putem să facem această operaţie.
Apoi poate să plece acasă să se odihnească.
Fără stres.
Care sunt şansele mele ?
Avem o rată de reuşită de 50%, care ne va permite să-l înlăturăm...
pe Franco.
Asta nu înseamnă că vei merge din nou.
Mă vindec şi nu mai merg niciodată.
Şi...
restul de 50% ?
Mersul pe jos iese din discuţie.
Îmi pare rău.
Deci se externează astăzi ?
Da, vine tatăl ei să o ia şi doctorii o vor opera peste o săptămână.
Bine.
Astăzi e ultima zi.
Martinelli, ştii ce înseamnă asta ?
E ultima ta şansă.
Du-te la tablă.
Traduc pentru cei mai ignoranţi. "Du-te la tablă."
- Ţi-e frică ? - Deloc, sunt pregătit.
- Da ? - Am venit.
- Martinelli, ce faci ? - Ce...
Scuză-mi euforia.
13 ZILE PÂNĂ LA BACALAUREAT. 7 ZILE PÂNĂ LA OPERAŢIE.
Sunt aici.
Ce e, tată ? Ai venit să-ţi eliberezi conştiinţa ?
Mama, desigur...
Din moment ce are o familie nouă,
ea crede că ei sunt mai buni decât noi, dar tu ?
Ţi-ai amintit că ai o fiică ?
Ai dreptul să fii supărată, dar acum sunt aici şi totul e sub control.
"Totul e sub control" ? Suntem aici de luni de zile fără tine.
Tu doar trimiţi mesaje şi transferuri bancare, parcă ar fi suficient.
- Am muncit din greu să vă dau tot. - Sau să ai o scuză să stai departe.
Am greşit că te-am lăsat aici singură, ca să ai grijă de tot.
- Dar nu pot să o fac. - Ce ? Ce naiba nu poţi să faci ?
Să ai o legătură cu ea, tată ?
Te-ai prefăcut toată viaţa că boala Ariei nu există. De ce ?
Pentru că dacă era să moară într-o zi ar fi mai uşor pentru tine ?
- Crezi că îmi place situaţia asta ? - Crezi că mie îmi place ?
Îmi place să fiu mamă şi tată în acelaşi timp la aproape 40 de ani ?
- Ea e fiica ta, nu a mea ! - Ea e sora ta.
Exact, ea e sora mea şi m-ai lăsat aici singură
cu teama constantă de a o pierde
şi ai uitat să mă întrebi dacă am vrut toate astea.
Ce vrei de la noi acum ? Ce naiba vrei de la noi ?
Mi-e teamă.
Nu am putut niciodată să mă descurc cu asta...
de chestia asta...
Franco. Nu ştiu cum să mă descurc cu asta.
- Sindromul Steinert, tată. - Da.
- Are un nume. Are un nenorocit de nume. - Da.
Nu toată lumea s-a născut să fie părinte. Tu nu ai fost niciodată.
Dacă vrei să te revanşezi pentru asta, trebuie să fii tată.
Trebuie să o faci pe bune.
- Am nevoie de timp. - De cât timp, tată ?
Rămâi...
sau nu ?
CONTACTE. TATA. ŞTERGERE.
NU S-AU GĂSIT REZULTATE.
O să fiu singurul membru al familiei mele care nu e admis la bacalaureat.
Cum ai putut lua o notă proastă ? Ştiai tot.
Femeia aia mă enervează.
Tu nici măcar nu ştii cum e să fii admis la examen.
- Marco, am făcut-o anul trecut. - Da, dar vremurile se schimbă.
Jur, nu cunosc pe nimeni mai blestemat decât mine.
Eşti tu...
Hai să jucăm un joc.
- Bine, dar nu mă întreba... - Adevăr sau provocare ?
Să începem.
- Poate e mai bine dacă vii tu deasupra. - Da... Desigur.
- Eşti sigură că doi prieteni pot să... - Marco.
De ce mereu trebuie să dăm lucrurilor un nume ?
Suntem prieteni, da ?
În regulă.
Chiar acum, îţi încredinţez cel mai preţios lucru pe care îl am.
Fraierule...
Îţi încredinţez picioarele mele.
Promit să am grijă de ele.
Nu-mi plac promisiunile, nimeni nu şi le ţine.
Fără promisiuni, promiţi ?
Să încep ?
Dă-i drumul.
- Nu ai şosete, nu-i aşa ? - Nu.
Nu ai avut interviul cu casa de discuri astăzi ?
N-am făcut-o.
De ce ?
M-au întrebat cum îmi câştig existenţa şi nu am putut să răspund.
Artist.
N-am spus asta.
Înţelegi ? Pentru prima dată în viaţa mea, m-am simţit uşurat.
Nu înţeleg.
De când am terminat şcoala,
am încercat să-mi dau seama cine vreau să fiu.
Toţi vechii...
Toţi vechii mei prieteni au absolvit şi au slujbe, unii au copii.
Mă vezi cu copii ?
Văd cum te uiţi la mine.
Ştiu
ce crezi despre mine.
Dar nu sunt făcut din cauciuc.
Trăiesc
în alt fus orar. Parcă...
Parcă întârzii întotdeauna la toate.
Întotdeauna.
Dar dacă nu vreau să fiu artist ?
Dar dacă de fapt sunt doar speriat să admit că...
Nu ştiu încă ce cale să apuc ?
Cine naiba decide când e momentul ?
O să mi-l imaginez pe al meu.
În viaţa mea.
Nu e o cursă.
Şi tu ?
Eu sunt bine.
Eşti sigură ?
Nu ştiu.
Mie poţi să-mi spui adevărul.
Încep să-mi fac griji pentru celelalte 50 de procente.
Stai.
Nu ştiu dacă sunt puternic aşa cum ar trebui să fiu.
Marco...
Tu ai mare curaj.
Vreau să spun că te-ai regăsit... Ai făcut bine.
Foarte bine.
- Îmi pare rău. - Haide.
Sunt doar puţin tensionată.
- Zilele astea au fost grele. - Ştiu.
Te iubesc !
Şi eu te iubesc !
Oricum, de azi-dimineaţă am încercat să cred că miracolele există.
De ce ?
- Ai reuşit ! - Da !
- Da ! Da ! Nu, nu. - Da, să mergem !
Scuze, sunt doar fericit.
- Mi-e foame. Să mergem să mâncăm. - Da, să mergem.
- L-au admis până şi pe Galluzzo. - Cine e ăsta ?
Aminteşte-mi de ce l-am lăsat să treacă.
Ştii ce doare cel mai tare decât să nu fi admis la examen ?
- Nu. - Corigenţa.
Dacă trebuie să facem ceva,
hai să o facem bine.
O ZI PÂNĂ LA OPERAŢIE
- Marco Martinelli ? - Da ?
- Aria vrea să te vadă. - Îmi pare rău. Trebuie să fie o greşeală.
Eu sunt ruda ei.
Da, ştiu, Elisa, dar Aria e adult.
A cerut să-l vadă pe Marco înainte de anestezie.
Nu pot face nimic.
Bună !
Gata ?
Următoarea întrebare ?
Eşti frumoasă.
Asta nu e o întrebare.
Am ceva pentru tine.
Până să vii aici, ţi-am trimis un mesaj vocal.
Aş vrea...
Aş vrea să-l asculţi, dacă nu...
Dacă nu ?
L-am şters.
O să-mi spui tu când te trezeşti.
Eşti pregătită.
Nu.
Nu pleca.
Marco ? Marco ?
- Operaţia a mers... - Bine ?
Da, Elisa.
Aşa cum am spus, nu suntem siguri că o să poată merge din nou,
dar am rezolvat situaţia.
Deci a mers bine.
De ce nu-mi răspunzi ?
- De ce taci ? - Trezeşte-te.
Marco, trezeşte-te. Trezeşte-te.
Marco ?
Îmi pare rău.
La ce te uiţi ? Ce vrei ?
Dacă nu se stresa prea mult, încă ar fi aici.
Nu m-ai lăsat nici măcar s-o văd pentru ultima oară !
De ce ?
Nu !
ZIUA EXAMENULUI DE BACALAUREAT.
Rămânând la cerc.
De asta terţetul lui Dante se prezintă
ca oglinda fidelă a societăţii.
- Daniele, ce surpriză ! Foarte bine ! - Mulţumesc.
Dacă îmi daţi voie... Aş vrea să spun un lucru,
la care mă gândesc de câţiva ani. Îmi daţi voie ?
Dacă o aplicaţie de întâlniri ar fi existat pe vremea aia...
Bine, un cerc de întâlniri,
Dante ar fi uitat-o pe Beatrice.
N-am fi avut "Divina Comedie", dar, până la urmă, nimeni nu o mai citeşte azi.
Nu.
- Te rog, ajunge ! - Bine, la revedere.
Următorul... Martinelli.
- Marco ? - Haide, Marco. Haide !
Bună... Vreau să spun, bună dimineaţa !
A spus "bună"...
Bine, Martinelli.
Deschide plicul ăsta. Vei găsi subiectul în el.
Poţi să începi cum crezi de cuviinţă.
Succes.
Am mâinile transpirate.
Se poate ca partea asta să fie scoasă la editare ?
Arată rău că a rupt plicul.
Şi asta e cea mai importantă temă
a poemului "Tărâmul pustiit" de Elliot.
Un pic de... subiect depresiv.
Ascult-o pe idioata aia. Ea e deprimată.
Dar ceva a fost corect.
Cel puţin asta.
Să mergem mai departe.
Martinelli, testul la matematică putea cu siguranţă să fie mai bun.
Dacă pun exerciţiul ăsta în faţa ta, o să încerci să-l rezolvi ?
Mai bine nu. Nu vreau să stric atmosfera.
Marco, da ?
Pot să te întreb ceva, da ?
Aş vrea să te provoc cu un subiect din primul an.
Spune-mi...
Despre "Al treilea principiu al dinamicii".
"Al Treilea Principiu al Dinamicii"
spune că, dacă un corp A exercită o forţă asupra unui corp B,
atunci corpul B exercită asupra corpului A o forţă de...
Chiar crezi că am fost naşpa ?
Nu, nu ai fost chiar naşpa.
Am veşti. Ghici cu cine ies diseară ?
- Cu mama mea ? - Nu, aş vrea eu !
Cu Giulia.
- Vrei să spui Giulia... Giulia ? - Da, Giulia.
Elisa ? Elisa ?
- Vreau să-mi cer scuze... - Nu.
Eu trebuie să-mi cer scuze pentru felul în care te-am tratat.
Să spunem că...
atunci când eşti supărat, spui ce nu trebuie.
Nu am putut să-ţi dau mai mult de 60. Nota minimă de trecere.
60 ?
E 90 pe dos !
Ascultă, Marco...
Am trimis...
Ţi-am trimis mesajul vocal al Ariei.
Se pare că te cunoştea bine şi mi l-a trimis şi mie.
Îţi doresc o viaţă frumoasă, Martinelli.
Elisa ?
Pot să te privesc în ochi un moment ?
Bună, Marco !
Dacă asculţi acest mesaj,
înseamnă că cele 50% de care ne-am temut cel mai mult au prevalat.
A fost un sfârşit posibil.
La urma urmei, Statistica şi Fizica nu greşesc niciodată.
Dacă te cunosc puţin,
cred că pot ghici unde eşti în momentul ăsta.
Poate dacă te balansezi mai tare, poţi să ajungi la mine.
Hai să vorbim despre lucruri importante.
Eşti pregătit pentru bacalaureat ? Sau deja ai trecut prin el ?
Oricum, am făcut-o pe Elisa să-mi promită că îţi pune întrebări simple.
Te gândeşti vreodată că...
unii oameni îţi schimbă în mod covârşitor viaţa ?
Am încercat în toate modurile posibile să pretind că nu te-am plăcut, Marco.
Mi-am promis... că termin cu dragostea.
Dar după aceea...
E zâmbetul tău, felul tău amuzant...
E...
Felul ăla dulce în care te uiţi la mine.
Problema în viaţă este că ştii cum se sfârşeşte,
dar trebuie să te prăbuşeşti în ea.
Dar nu regret.
E adevărat, Marco.
Mereu crezi că greşeşti, că întârzii, dar nu e nimic greşit cu tine.
Ai fost pur şi simplu născut să iubeşti...
într-o lume care poate...
se mişcă prea repede.
Într-o lume în care probabil toată lumea se teme să o spună.
Şi eu...
Doar că eu aş fi vrut să am mai mult timp.
Nu e drept.
Mai mult timp să...
Să te iubesc profund,
în mod copleşitor,
exact în felul în care...
tu mi-ai prelungit viaţa.
Pa, Martinelli.
Eu...
Eu te-am iubit din ce în ce mai mult cu fiecare zi.
Astăzi, încă odată.
TRIMITE LA PRIETENII APROPIAŢI
UN AN MAI TÂRZIU
Poate părea ciudat, dar sunt efectele datorate unui gradient de presiune,
când pui un obiect sau o persoană, sub presiune.
Foarte bine, oarecum o expunere complexă, lungă, dar este.
Pentru a simplifica, putem spune că e ca atunci când subit...
ai nevoie de aer.
Mereu o să am nevoie de aer.
FIECARE ZI CONTEAZĂ
Martinelli, asta e o poveste nebună, incredibilă.
N-am auzit niciodată o poveste ca asta.
Da, dle profesor ?
E o poveste incredibilă şi totuşi am studiat...
în Massach...
La MIT în Mass... în Mass...
în Statele Unite.
Dar...
ai răspuns doar la o întrebare.
Deci ne vedem din nou la următoarea rundă.
- Asta e tot ? - Asta e tot.
Nu e corect, scuzaţi-mă.
Am venit aici să-mi spun propria poveste în faţa tuturor timp de 90 de minute,
nici măcar nu-i cunosc şi îmi răspundeţi în felul ăsta ?
Asta nu e... Vreau să spun, nu e corect.
În orice caz, e Massach... Ma...
Mass...
Massachu...
FRATELUI MEU, TE SIMT ÎN VIAŢĂ.