Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bé.
Una mica més a l'esquerra.
Sí, aquí. Comencem.
Estimades Bárbara i Susana del futur,
som aquí per recordar-vos algunes coses importants.
Coses que potser heu oblidat.
Oi? Com, per exemple...
Vinga, va.
Bárbara del futur,
espero que no t'atabalis tant per les coses.
Jo també ho espero.
Que siguis fidel a tu mateixa.
Que puguis mirar-te al mirall i sentir-te orgullosa de tu.
-Ball lèsbic. -Tia, què?
Com a Instint Bàsic.
-Què passa, tio? -Com anem?
Ei, com estàs? Què fem?
Ni idea.
-No t'esperava. -Sí.
Ei, Montse. Crec que no m'has vist.
-I tu qui ets? -Soc la Bar...
Soc la Bárbara.
T'agrada molt aquest noi?
Sí.
Però saps que els estudis són el més important, oi, reina?
Mama, m'he enamorat.
I ell de mi també.
-Has de ser independent, reina. -Sí.
Ser independent i valer-me per mi mateixa,
que tu no vas tenir on triar, però que jo tinc l'oportunitat,
bla, bla...
Si de veritat m'estimes, jo ja no soc aquella
que s'acovardeix davant d'una borrasca.
Lluitant entre les onades, troba la platja.
Aquella nena sí, no.
Aquella no soc jo.
Pots cagar-la mil cops,
perdre el rumb, no recordar qui ets
o per què tens el cap ficat en un vàter.
Però si ha estat per la teva amiga, és que ha valgut la pena.
És que passi el que passi, tu per mi, jo per tu.
Tu per mi i jo per tu.
El senyor, el senyor.
Samarreta ficada per dintre i calçotets blaus.
Mira quin forat.
Mira la senyora.
Musclera feta malbé amb un imperdible subjectant-la.
Calçotets amb corbata.
Tia, no vens?
Susana, que tenim examen.
Merda, tio.
Hola, mama.
N'has suspès cinc, Susana.
Només cinc, mama.
No passa res. Les recupero al setembre.
Aquest no era el tracte, filla.
Ja, és que han agafat en Pepo al Sónar.
Què?
Hi aniré amb ell.
Mira, no cal córrer.
Hi ha temps per a tot. No tinguis tanta pressa, de veritat.
Mare, si no hi vaig, em moro.
No vull sentir a parlar ni d'en Pepo, ni del Sónar, ni de bestieses.
-Hi aniré, mare. Hi aniré. -Ves a la teva habitació.
-Ves-hi! -Hi aniré, se'm fot. T'ho juro.
Estàs castigada, em sents? No sortiràs en 15 dies.
No em pots tancar.
Infeliç tota la meva vida per culpa teva. Gràcies.
Viure mil vides a mil llocs diferents.
I que fem l'Interrail juntes.
Jura-m'ho.
-Pompeia. -Gogó a Berlín.
Arqueòloga a Egipte.
És aquí.
Hi tornarem quan siguem grans.
Quan siguem grans.
Quan és "grans"?
Amb 25, més o menys.
Deu, once i dotze.
Feliç any 2000.
Sembla que una avioneta acaba d'estavellar-se a Nova York
contra les conegudes Torres Bessones.
-Va, Iniesta, va! -Gol!
Tenim a Susana Duarte.
39 anys.
Aparteu-vos, si us plau.
Conec uns casos d'epilèpsia
i han aconseguit estimular el sistema nerviós.
No pararàs fins que no es desperti, oi?
Què has dit?
Has dit "mare".
Mare?
Susana?
Estàs bé?
És la meva nena. Ho sabia.
Amor meu.
-Quants anys dius que tinc? -Els que tu vulguis, amor meu.
A poc a poc.
Estic boníssima.
Tenim una recuperació favorable de la pacient Susana Duarte.
La recuperació cognitiva és d'un 60 per cent,
la motricitat fina és d'un...
Un, dos, tres, quatre.
Un, dos.
Mira, mare. Mira com faig la figuereta!
Té un optimisme a prova de bomba.
-Qui? -La Susana.
Tinc un pressentiment. Hi aniré a veure si s'ha despertat.
És aquí. Es va despertar.
La Susana es va despertar. Mira-la.
Jo soleta.
Mira. Espera.
És veritat.
És que...
M'entra una cosa que...
Com una confusió,
que després hi torno, però no sé com.
Ho has vist?
Ángela.
Aquella amiga de la Susana, una que era com de la família.
La Bárbara.
La Bárbara arribarà molt lluny perquè estudia molt.
Bárbara.
-Bárbara! -Pujant les escales, a mà dreta.
Un altre cop?
És que no em deixen dormir.
Hola, benvinguts a Barcelona. Passeu.
Aquí teniu la cuina. La podeu fer servir si voleu.
Això ja ho has vist.
Per allà, el lavabo.
I aquí són les habitacions. Trieu la que més us estimeu.
Molt bé. El check-out és el diumenge a les 12.
Deixeu les claus a dins. Jo no hi seré.
Treballo. Alguna pregunta?
Do you speak English?
Yes.
-Què passa, carbassa? -Ei, tia.
-Com estàs? -De conya.
Aviam, derrapa.
Molt bé.
-Aquí. -Sí, amunt.
-Va, t'ajudo. -Una, dues i tres.
Guai. Ja estic, ja ho tinc.
-Tot bé? -Sí, molt bé.
Et deixo.
Visca!
Hola?
Hola.
Què passa? Has rebut els meus missatges?
-Com? -Xxt.
M'has preguntat?
Estic parlant.
-Estic amb tu. Digues. -I tant que estàs amb mi.
-Amb qui has d'estar, si no? -Què?
Et dic que estàs amb mi.
Pots callar?
Aclareix-te. Has començat preguntant-me tu.
No et sento. Hi ha una sonada aquí. No sé què li passa.
Una sonada?
On?
Xxt.
Però, a tu què et passa? No veus que no parlo amb tu?
-Ah, no? -No.
I amb qui parles? Si es pot saber.
Per telèfon. No has vist mai un mans lliures, o què?
I tant que he vist mans lliures.
Centenars de mans lliures, xaval.
Milers de mans lliures. Milers, milers.
Mira, jo tinc dos mans lliures.
Digue'm. Sí.
-Ho podria haver fet un nen. -Xxt.
No es permet l'ús d'aparells electrònics a les instal·lacions.
És el teu.
Sí?
Hello?
Et truco de l'hospital. Soc la doctora Hermida, Julia Hermida.
He portat el tractament de la Susana Duarte.
Ha mort?
S'ha despertat.
Com?
Un tractament experimental. Increïble, però ha donat resultats.
Ha preguntat per tu.
Aniré a veure-la tan aviat com pugui.
És que no sé que se'n farà, d'ella,
quan acabi la rehabilitació hospitalària.
I la seva mare i l'Ángela?
L'Ángela no està en condicions. Fa temps que és a una residència.
La Susana no ho sap.
Et truco perquè és una situació complicada.
Susana!
Susana, vine, que tens visita.
Vine!
-Està coixa, no? -Sí, però només està coixa.
Mira qui ha vingut.
-Josefina! -Com?
No està bé.
-Qui és la Josefina? -La meva mare.
Què fa? Què li passa?
És la Bárbara.
Ella?
Tu...
Tu ets la Bárbara?
Tia...
Si t'assembles un colló a la teva mare.
No sé com prendre-m'ho.
T'he trobat molt a faltar, Bárbara.
Tenia moltes ganes de veure't.
Us deixo soles, d'acord?
Ara...
Com estàs?
-Per què no has vingut a veure'm? -Doncs...
La feina...
És una mica fort això, no?
-Com estàs? -Com estàs?
-Vinga, tres marques de llet. -No, no, no.
-Tres marques de llet. -Lauki.
Pascual, Central Lechera Asturiana. Prou.
És que semblava impossible que et despertessis.
Ja, tia, ja ho sé, però jo estic flipant.
M'han dit que és un miracle.
Ara, la rehabilitació és un calvari.
No puc fer caca.
No faig de ventre. Foto unes llufes que la gent plora.
I, després, és com que em quedo...
Encantada, saps?
Susana?
Susana!
Su...
És broma, tia! Hi has picat.
Quina sort que estàs aquí.
Aviam, Susana, ha passat molt de temps.
-I... -Jo continuo igual.
És com si hagués dormit 12 hores en comptes de 20 anys.
Hi ha gent que viuen adormits encara que estiguin desperts.
-No? -Mira-la!
-Ets més llesta. -No t'ho pensis.
-Sí. -No.
No.
-Sí. -No.
Ets feliç?
Vas fer l'Interrail?
No.
Ho vaig anar deixant i deixant i...
I al final, no.
Bé, no passa res perquè ara estem juntes,
i juntes podem amb tot.
Mama!
Què fas aquí? Com has vingut?
En taxi, però no en el meu.
-Saps que no la deixen conduir? -No.
-Diuen que es mareja. -Qui?
-Doncs tu. -Ah.
-Qui és? -La Josefina.
No, s'hi assembla, però no ho és.
No, no, Ángela. Soc la Bárbara.
La meva mare va morir. Te'n recordes? Vas venir al funeral.
Com que va morir?
-Quan s'ha mort? -Fa molt.
Després t'ho explico.
És que sou com germanes.
Els mateixos ulls.
Sou germanes.
Sí.
Ja puc caminar.
Cap enrere, cap endavant. Cap enrere, cap endavant.
El xoc amb la nova realitat pot ser traumàtic. Cal ser optimista.
-Ja, però, i si em pregunta? -El què?
-Com va tot. -Dosifica la informació.
-No li menteixis. -No, però què li dic? La veritat?
-Quina és? -Tinc dues carreres, tres crèdits,
el món se'n va a la merda, la gent és imbècil.
Hi ha d'haver més coses, crec jo.
És veritat.
La guerra.
Me'n vaig a viure amb la Barbi.
Estimat centre de rehabilitació,
trobaré a faltar les teves salsitxes els divendres a la nit,
la pizza precuinada.
Fa una olor estranya.
Els llogaters anteriors eren uns porcs.
Que maca!
-Hi ha un senyor. -Sí.
Està en pilotes.
És el nou llogater.
Comparteixes pis?
No.
Llogo l'habitació per dies. Com a un hotel,
però a casa.
I et fan caca aquí i tot?
Molta, molta caca.
I què? I què?
Com va? Com et va l'amor?
L'amor?
L'amor és una construcció cultural.
Apa, construcció cultural, diu.
-No hi estic d'acord. -No saps què significa.
Doncs també és veritat.
Ei, i...
El tema...
El tema, què?
Quin tema?
El sexe. Com es fa això?
-El sexe? -Sí. Com és? Explica-m'ho.
Doncs és que el segle XXI és una cosa...
Complicadíssima, no...
No sabria ni per on començar.
Per què?
Per l'individualisme, la nova masculinitat,
la societat farmacopornogràfica, el bondage .
Tia, deixa't d'històries.
La pràctica.
Es folla poc i malament.
I després de la pandèmia, pitjor.
Pandèmia?
Quina pandèmia?
Res, ja ho aniràs descobrint a poc a...
Mira, la teva habitació.
Aquesta?
Ual·la! És superguai, tia.
-Què fem demà? -Jo, treballar. Tu, rehabilitació.
Descansa!
Iupi!
A veure, bro. Escolta'm.
No em quedaven megues al disc dur
i ho he pujat tot al núvol.
Però tu, chill. Fes-me un WeTransfer, que no em puc baixar el Zip.
Zip.
-Mola. -Sí.
Zip.
Tu que fas aquí?
M'estàs seguint?
Busco un estanc.
Doncs bona sort, perquè està tot tan canviat.
Disculpi...
Tu saps on puc trobar una cabina de telèfon?
Necessito unes Pàgines Grogues, però no en veig cap.
Per què?
Doncs per trucar al meu nòvio.
Bé, al meu ex.
Sí, sí que ho sé.
Per què no tens cama?
Un tsunami.
Què?
El tsunami de Tailàndia del 2004.
Ah, sí. I tant. Sí.
Em va agafar allà de vacances amb la família.
Un terratrèmol submarí. Grau nou.
Uau.
Espera!
Espera, que vas molt de pressa.
La mare anava amb el meu germà d'hospital en hospital...
Ella no estava ferida?
Sí, molt greu.
De fet, ens van dir que havia mort. O sigui...
Imagina't el drama. El drama, l'angoixa,
Vaja...
Lo imposible.
Ual·la, xaval.
Això sí que ha estat heavy .
Ens dèiem com noms de ciutats:
Denver, Tokio, Berlín.
"Que no, que això ens canviarà la vida".
I jo: "Però, a veure. Serietat".
Com atracarem la Fàbrica Nacional de Moneda i Timbre?
I per què no?
Perquè no. Perquè els diners no són el més important.
Ja.
Els vaig engegar a passeig, vaig agafar un avió
i vaig anar a Londres, a la universitat.
-A Londres? -Sí.
A Hogwarts.
Ah.
On jo vivia a Londres hi havia un mercadet preciós.
I ella era una actriu molt, molt famosa.
Jo en aquell moment tenia una llibreria a Notting Hill.
Un dia va entrar-hi a comprar un llibre i...
Hi ha com 300.000 Rodríguez P.
I si truco al programa d'en Paco Lobatón?
Bé.
Què et volia dir jo?
Vols follar?
Eh?
Que si vols follar.
Què passa?
Quina barra. Al·lucinant.
És que, que no coneguis el Dia de l'alliberament,
que no coneguis el 15-M,
com el maig del 68, però més bèstia,
em sembla molt boig. Et ve de gust, ho dius i ho fas.
T'ho estàs inventant.
Vols que t'ho ensenyi?
-T'ensenyo el 15-M? -Va.
-Mira el 15-M. -Pots veure aquí el que vulguis?
-Qualsevol cosa? -Sí.
Ho sents?
Sí que es pot.
-Sí que es pot. -Així és.
-Sí que es pot? -Follar.
-Es pot follar. -I tant!
Sí. No saps quina orgia es va muntar després.
Però tota aquesta penya...
Sí. Sí. Quina olor que feia la plaça després.
-Però, què dius? -Sí, sí.
Llavors, què?
Què?
Sexe?
No, no, no. Gràcies.
Molt amable.
Però no.
Bé, me'n vaig cap al centre.
Sort. A veure si trobes algú amb qui tenir sexe.
No, no. Espera, que vaig amb tu.
Aquesta nit la liem i al tio ens follem.
- Aquesta nit ... -Les de vermell amb tites al cap...
-Això són tites? -Són tites, sí.
Doncs aquestes són del Comando Femení,
i surten a buscar un home que les embarassi
a totes en una sola nit.
Au, va!
És que està prohibit ser verge a partir dels 30.
Però, i com ho saben?
Com saben que ets...? O sigui, que són verges.
Pels sensors.
Els sensors?
Els sensors. És clar, els sensors.
Això té una tecnologia
molt avançada que es diu wifi.
Això rastreja per buscar activitat hormonal,
i quan detecta una dona en edat fèrtil, però verge...
Salta l'alarma i automàticament ho denuncia
al Comitè Nacional d'Activitats Asexuals.
Aquest és el sensor. Aquest d'aquí.
Si us plau, jo no et denunciaré.
No, si no passa res. Jo estic tranquil·la.
És veritat que cal anar amb compte perquè qualsevol et pot denunciar.
És tan fàcil com enviar un missatge amb la paraula
"verge" al 888.
-A mi ningú no m'ho havia explicat. -Ja.
Tu no tens molts amics, oi?
-Sí, sí que en tinc. -Sí?
-Tinc... O sigui, no gaires. -Ja.
Bé, tranquil·la. Jo crec que això i el Cordyceps
és el més fort que ha passat.
Disculpa.
Perdona, perdona.
Susana.
Què et passa?
Bar...
Això és un horror. Això, això... És l'horror.
L'horror. L'he vist. L'he...
Ho he entès tot.
Pensava que passaves de mi, i m'estaves intentant protegir.
-M'intentaves... -I aquest soroll?
Res.
Com que res?
No, no és res, Bar. No és res.
Espera.
No, no. Bar.
-No, no! -No, què?
-Si us plau. -Si us plau, deixa'm anar.
No!
No vull anar a la presó!
-A la presó? Per què? -Hi aniré.
-No, un moment. -Aquesta tia és boja. Em vol...
-Què fas amb un martell? -M'ha gravat.
Dona-me'l.
-Que no! És boja. -Susana, dona-me'l.
Un martell?
No, no!
Susana.
-Obre la puta porta! -Susana, si us plau.
-Per sobre del meu cadàver. -Has tancat una noia al rebost?
No saps què està fent. No en tens ni idea.
-Obro. -Obre!
Bar.
No.
Els teus putos morts.
-Torna'm el meu mòbil. -No!
No, no!
Explica-li la veritat. Digues-li que te l'expliqui.
Que et digui qui és.
A sobre que l'habitació no corresponia amb les fotos, va i em tanca.
-Perdona. -I jo tenia una cita.
Una cita. Tu ets d'un comando. Vols que et prenyin.
Digue-l'hi.
Susana, dona-li el mòbil.
M'ha gravat amb el sensor. Em vol entregar. És que...
Hola?
Ai, guapo. No saps què m'acaba de passar.
Susana,
Què t'han explicat exactament?
Ho ha tret tot de pel·lícules.
No hi ha cap comitè, ni cap comando.
Per què em toca sempre gent que crida?
Quina fresca la xinesa. Com li agrada el nyaca-nyaca.
No, no. No pots dir "xinès".
No parlis de races,
no parlis de llibertat sexual.
No parlis amb ningú.
Entesos.
Allò dels...
Dels sensors que llegeixen les hormones amb el wifi.
Allò existeix?
No, no existeix. No n'hi ha.
O no exactament.
Una mica amb el Big Data, que és quan vens
informació personal a una empresa per comprar la teva atenció.
Però amb tants estímuls, la gent s'ha saturat.
S'han tornat ximples. No tenen opinió. Són superficials.
I això ens portaria a parlar de la polarització:
la simplificació de les emocions.
Per això estem a un pas de l'hecatombe absoluta
i no hi ha cap esperança.
I encara menys amb la intel·ligència artificial,
que no només ens pren la feina, sinó que ens prendrà les mas...
El que vull dir és que...
No existeixen els patins voladors,
però hi ha altres invents que et poden...
Encantar, com per exemple...
Alexa, posa música.
Què és això?
Ets una deessa.
Tu més.
Necessito uns sostenidors.
Som-hi.
Corre, corre!
Corre, que ve!
A una banda.
-Home, Raúl! M'alegro de veure't. -Estirem.
-Saps d'on vinc? -D'on?
Del Comitè de les Verges. M'han dit que et folli un cocodril.
-Va ser graciós. -Puja i pedaleja.
Nois, escalfem una mica.
Comencem fent cercles. Va, va.
Movem els braços cap enrere.
Bé.
I apugem el ritme. Som-hi, som-hi.
Canvi de sentit.
Merda.
-Estàs bé o no? -Sí, deixeu-me en pau. Ja està.
Si vols tornar a competir, hauràs de fotre-li canya.
Susana, em pots ajudar, si us plau?
-Per què jo? -Va.
Merda.
-No et pengis a sobre meu. -D'acord.
-Ves més lenta. -Peses un colló.
Ja, ja.
Té.
Et fots. Te l'has guanyat.
-Marxa, marxa. -No, marxa tu.
Què passa? Que el banc té el teu nom?
I quan et doni la gana, em dius què t'ha passat.
Que soc imbècil.
I a més?
La moto.
I en què competies?
-Vaig ser campió de Moto2. -I jo l'Arantxa Sánchez Vicario.
-T'ho dic de debò. -Jo també.
Tu molt soroll per no res.
Et tinc calat, xaval.
Ets d'aquests que fots la vida als altres perquè te l'han fotuda a tu.
Això diu la meva terapeuta.
Vas a una casa de bojos?
Sí.
Ah, sí?
Ets boig.
Ets un xalat, un taradet.
Potser ho explico a la gent.
Potser explico a la gent que tens un caragol fluix,
i no només a la cama.
A menys que m'ajudis a buscar el meu nòvio.
És el teu nòvio de l'institut?
Sí.
Què?
L'essència encara hi és.
L'essència?
Sí, l'essència, xaval.
La connexió, la màgia,
que et peta la patata quan el veus.
Una cosa que tu no coneixes.
Aviam, siguem seriosos.
Ningú amb dos dits de fronts es voldria retrobar
amb una dona que fa 20 anys que no veu i amb danys cerebrals.
Els danys cerebrals els tens tu,
subnormal.
Imbècil.
A veure, Susana.
-Com es diu el teu nòvio de l'institut? -Pepo.
Entenc que a un senyor que deu tenir ja 40 anys
-no li diran "Pepo" encara. -Es diu Pepo. Pepo.
-Pepo què més? -Rodríguez.
I em pots dir alguna cosa més d'en Pepo?
És gèminis.
I li agrada la música. És músic.
Té una taca de naixement aquí que mola que t'hi cagues.
Té forma de maduixeta.
Aviam, és que de Rodríguez, n'hi haurà milers.
Estàs segura que el podries reconèixer ara?
Sí.
Entre un milió.
Doncs, aviam. Pepo Rodríguez, músic.
Tinc una foto.
Ah, sí?
Deixa'm veure-la.
-Aquesta ets tu de jove? -Sí.
I què ha passat?
-Doctora. -Com està la meva pacient preferida?
Ostres, mola aquest lloc.
Perdoneu que us citi aquí, però necessitava una copa.
-Un whisky? -Jo un cigaló.
Hi vaig.
Jo és que no surto molt.
Hi ha una plaça disponible a un pis.
Jo necessito llogar l'habitació.
No t'amoïnis.
-A més, estic molt millor sola. -És clar.
-Sí, oi? És així? -Tal qual.
Jo us entenc perfectament. El meu cos no és el meu cos.
-Ni el meu. -De cap avall no em reconec.
Aviam, és que...
No renta els plats.
No. I no recicla.
I es fot dutxes d'una hora.
Després això es nota, saps? A les factures,
al gas... Jo no...
És per experiència. I és desendreçada.
Jo m'he estat un temps dormint.
Vull dir, sense sortir. M'enteneu?
Fa 20 anys que no surto.
I cal decidir-ho ja?
Ja, ja?
La noia d'ara marxa en un mes i hi ha molta gent esperant,
així que com més aviat et decideixis, millor.
Has vist l'estilàs de la meva mare?
Mama.
Què fas?
Un, dos, tres, quatre. Un, dos, tres, quatre.
Un...
Però, què fas? No, no, no.
Mare!
M'havien dit que la meva filla era un vegetal.
Que me la menjo, a la meva pastanagueta.
I jo que pensava que la meva mare no tenia marxa.
-Susana. -Què?
Vine.
Que hi vagi? D'acord, d'acord.
Què dius?
No t'entenc.
En Pepo.
-Qui és aquest? -Que tinc en Pepo.
Sí, ara necessitaríem tancar dates.
- La setmana vinent? -Sòcia. Mira, mira.
- Un moment . -Mira quin tresor he trobat a eBay.
Algú t'està buscant a Twitter.
Em diuen que hi ha un ocellet buscant-me per Twitter.
Pepo!
-Ets tu. No estàs calb. Ho sabia. -A veure, a veure.
Però si estàs boníssima!
-Uau! -Has vist?
-Seu. -Sí.
Uau, uau, uau.
No estava segura si vindries.
Però com vols que no vingui?
Colibrí.
-Perquè potser tens una vida... -No saps com m'he sentit aquest temps.
Malament.
-Ah, sí? -Sí. Sentia...
Culpa.
Ni que m'hi haguessis llançat tu.
No, pero jo vaig ser qui et va dir que m'acompanyessis.
-Sí. -Ens podríem haver matat.
Bé, tu gairebé...
Més o menys... Sí.
Jo hauria anat amb tu a la fi del món.
No, no, no, no...
-Sí, sí, sí, sí. -No, per aquí no.
-No em diguis això. -Saps que és veritat.
Pepo, és veritat.
Doncs jo ho vaig saber després.
Pensava que m'havies deixat plantat.
Com volies que et deixés plantat? Deixar-te plantat?
Jo volia anar-hi. T'ho juro.
T'ho juro. Anava... Jo estava allà...
Hi anava de camí.
Uau, que fort!
Sí.
Però tu com estàs?
-Doncs... -Kimuchi? T'agrada el kimuchi?
-Com? -El kimuchi picant.
El fan boníssim aquí. Boníssim.
D'acord.
-Hola, bon dia. -Hola.
Volem demanar-te...
-Demana tu. -Sí?
Kimuchi picant i un sashimi variat.
Sí.
Sake?
Per "sukar"?
Dos.
Uau. Ual·la, és que...
Ets més de Twitter o d'Instagram?
-De les dues. -Sí?
-Per fer una foto pels seguidors. -Vinga.
-Aquí? -Perdona.
L'edito i ja ho veuràs.
Susana.
Digue'm que la de la cara de llentia és la seva germana.
-Hi ha més homes al món. -A mi què m'importa la resta.
Jo m'estimo en Pepo. I ell a mi.
Per què m'ha fet això? Per què se li acudeix tenir nòvia?
M'hauria d'haver quedat en estat vegetatiu.
Millor que m'hagués mort.
Ei, escolta'm.
Escolta'm.
Mira, el seu llenguatge corporal és d'interès.
-Tu ho creus? -Sí.
I tothom té parella fins que deixa de tenir-la.
Però, per què porta la foto?
Massa reafirmació.
Re què?
Un senyal claríssim d'inseguretat.
D'inseguretat?
I tant.
És clar, és clar.
-És clar. -És clar, és clar.
O sigui, és aquí perquè...
Vol alguna cosa amb mi.
Això penso jo sempre.
Jo conec el meu Pepo, i el meu Pepo encara és allà sota.
Penjat de mi.
Ja ho veuràs.
Bé.
A què esperes per...
Tocar-me alguna cosa?
-Com? -Deus ser superfamós ara.
Deus estar signant autògrafs tot el dia.
En essència,
com artista,
jo soc el mateix.
Ja, ja, ja.
Jo continuo...
Continuo en contacte amb la música.
Potser d'una manera
més universal.
Holística.
La resta és ego. Són màscares.
Estic molt treballat.
No és que jo...
Sigui la creació. La creació viu a través de mi.
Jo només soc el canal. I haig d'estar lliure, obert.
Com la llum.
Com els teus ulls.
Bravo, bravo.
Susana,
tu creus que...?
No ho sé, que en un univers paral·lel,
tu i jo continuaríem junts?
-Segur. -Oi?
-Segur. -Jo també ho crec.
He pensat tants cops que et despertaves.
Ah, sí?
He tingut tantes converses amb tu tot aquest temps.
Converses mentals.
Ah, sí?
Deia coses interessants?
Tota l'estona.
Quina bona olor fas.
Hola, com va?
Diuen que hi ha una moderneta molt legal per aquí.
-I soc jo. -Ual·la, tia.
Benvinguda a 2024.
Efectiviwonder.
Jo li vaig enviar allò de les flors i m'ha contestat:
"Top, top, top".
"Aplaudiment, aplaudiment, braç musculat doblegat".
Deu ser al gimnàs.
Jo el que li posaria
és una merda amb ulls.
-Bum! -O la sevillana ballant.
-La sevillana. Alegria! -No, la sevillana, no. No, no.
El crit de Munch.
El crit de què?
-Ullet, ullet. -D'acord, l'ullet.
I una albergínia.
Què dius ara d'albergínies?
Doncs a mi m'agrada l'albergínia.
Li està seguint el rotllo clarament.
Bé, no clarament.
Ha estat molt efusiu.
-Sí que li segueix el rotllo. -Ja ho tinc.
Li he posat un préssec i un coet.
Què?
Això és...
Follem, pràcticament.
Doncs el que jo deia.
Efusiu.
-"Escrivint". -Bé.
"Escrivint".
-Ha tornat a marxar. -Quin estrès!
Això és perquè està nerviós i no sap què posar.
Però, això és bo?
Jo què sé. Suposo.
M'estàs ensumant els cabells?
No.
-Sí. -No.
Som amics.
Sí.
-No? -Sí.
Ja està.
Mira, farem una cosa.
Ens mirarem fixament,
i si no sentim papallones ni pessigolles,
som amics.
Vinga.
Mira'm.
Què? Com ha anat?
-Res. I tu què? -Jo? Res.
Jo tampoc.
Doncs ja està.
-Sí, ja està. -Ja està.
-Ai! -Mira, ara.
Un ocell, no? Això què és?
I per què et posa un ocell?
Per què em posa un ocell?
-Ai! -Què?
-Colibrí.
-Colibrí què? -Perquè soc el seu colibrí.
Ell em diu colibrí.
Em moro.
No, tia. És un colibrí. Que guai!
Up and down.
Disculpeu.
Welcome.
Up and down. Up and down.
Up and down.
Què?
Bravo!
-Estudis? -EBG i segon de BUP.
Experiència?
Experiència tinc en...
Vaig treballar a un videoclub de VHS.
I sé liderar.
A la classe de sisè vaig ser la millor delegada.
Amb això, avui dia, la fan CEO d'una multinacional.
-Ah, sí? -Sí.
Doncs igual això no. Però, mira,
jo amb un treball així
amb què pugui pagar-me el lloguer
i de tardes estudiar psicologia,
-que és el que vull. -Magnífic. En tenim molts, d'aquests.
Li vindria de gust una copa de cava?
Cava no, però mira,
a una cerveseta no et diré que no.
Idiomes.
-Idiomes. Fonamental. -Sí.
Sí. Jo parlo...
-Francès. -Nivell?
-Simple. -Bàsic.
Soc més bona en anglès. És com que soc jo.
Soc més jo. Em deixo endur.
Ah, sí? Aviam.
-M'he perdut. -T'he enxampat.
Suficient.
No, no. Posa-hi... Apuja'l.
Següent.
-No, següent. -Italià?
Pizza, tortellini.
Apa, nois. Marxo, que tinc una comanda.
Adeu, Andreu.
No fotis!
-Què passa? Per què? -Recalculant la ruta...
Per què em fas això? No et caic bé?
Tranquil!
- Giri a la dreta. -Vaig cap a la dreta.
Mare meva, li he agradat.
Merda, m'he ficat a l'autopista.
Sí, sí. Tu toca'l. Toca'l.
Quan em facis una comanda...
Quan em facis una comanda, no te la portaré.
Recalculant ruta.
Mama.
Et quedes encantada.
Què?
Que tu també et quedes encantada.
A veure quan et donen l'alta d'aquí.
Mama, recordes...?
Jo no soc aquella
que tu t'imagines.
Una senyoreta tranquil·la i senzilla.
Que mai no abandones i que sempre perdona.
Aquella nena.
Sí.
Aquella no soc jo.
No sé per què...
Per què no em contesta? Si he fet res malament, que m'ho digui,
però que no em tingui esperant. El mòbil.
-No, no estàs preparada. Susana, no. -Que sí.
-L'hi preguntaré. -Això és arrossegar-se.
D'acord, no. Ja ho sé. Li diré que he somiat amb ell.
M'has de dir una veritat i dues mentides
amb la paraula "any".
Doncs fa anys, quan era un xaval,
vaig voler ser capellà.
Vaig perdre la virginitat als 13 anys.
I fa un any, després de l'accident,
li vaig dir imbècil a un per Twitter i ara estic cancel·lat.
D'acord.
Encara ets verge.
No t'hi veig, de capellà.
-Per què? -És l'altra.
Què és cancel·lat?
Que avui en dia tot és o blanc o negre.
I jo soc un gris fosc.
Un gris fosc?
D'acord. I jo?
-Tu? -Sí.
-Doncs tu series un... -Un...
Rosa xiclet.
Xiclet.
És el meu mòbil, em penso.
És el teu mòbil, sí.
Que si vaig a una festa d'antics alumnes.
Que si vaig...
I tant que hi vaig.
Em vol veure.
M'estima.
Ho sabia, ho sabia!
Gràcies, gràcies, gràcies.
Hòstia, acabo de recordar el Sónar, tio.
-El Sónar? -17.000 persones. Te'n recordes?
17.000, tio. Recordo que deia: "DJ P".
DJ P. El meu moment. Allà, en gran.
Saps que són 17.000 persones davant teu, callats
i amb el focus energètic cap a tu?
Et canvia la vida. I parlant d'això,
-a Mèxic va passar una cosa... -M'ho has explicat.
-No, no, no. Una altra. És impossible. -Rei.
Que bé que esteu, no?
La dona més maca del món.
Sí, aquest tio és un puto crac. És un fenomen.
-De veritat... -T'ho explicarà en bucle.
No, no, no. En bucle, no.
Però són experiències, tio, que d'això no n'hi ha...
No, no, Pepo. Tu no tenies un bolo avui?
Un bolo, avui. Aquesta nit. Aquesta nit.
Aquesta nit. Empalmem.
Què fas? Per què estàs a les fosques?
Quina hora és?
-Què et passa? -Res.
Res?
-Estàs rara. -No.
Bar, ja sé que no pesco res, però m'ho pots explicar.
Estic bé.
D'acord.
Tia...
Com saps si...
Com saps si un amic és un amic?
M'entens?
-Per què m'ho preguntes? -Perquè...
Ho sents?
No, no sento res.
-Sí, home. -No, no. Jo no...
-Sona aquí. Això. -No.
Un massatjador.
Un què? Un massatjador?
-Això? Tan petit? -És per a zones petites.
Zones petites? Com què?
Com l'orella.
Per a l'orella.
No.
Ual·la, té com una cremeta.
No és higiènic això, Susa...
Per què?
Com mola, tia.
-Quin gustet. -Susana, si us plau. Deixa-ho.
És com si et fes petonets a l'orella.
-Apaga'l ja. -Us poseu coses interessants a l'orella.
-Apaga'l. -El mans lliures, la màscara...
-Deixa'l, deixa'l. -No!
Tia, posa-te'l tu.
-No, no. -Llavors jo.
-Deixa-me'l, deixa-me'l. -No, no. Ja prou.
-Però, què et passa? -És un altre tipus de massatjador.
Estava en un moment íntim, i quan piques a la porta,
has d'esperar que et donin permís...
No.
-Tia, quin fàstic! -No siguis porca.
Ual·la, quin fàstic!
Porca, tu. És teu, m'ho treus tu.
-No t'ho rentes? -Ho fas tu amb la boca.
Llepa-m'ho amb la llengua.
Va, anem a una festa aquesta nit.
Quina festa?
-La d'antics alumnes. -No tinc interès a veure'ls.
No has de veure ningú. A mi ballant.
-No, l'institut va ser un infern. -Ja ho sé, tia. Ho sento.
Però estem juntes. I hi anirem tu i jo
a plantar cara a aquells imbècils, ens ho passarem teta.
Acabo de tocar el teu flux un altre cop.
-Ei, no siguis porca. -Llucet.
Ets una porca!
-Llucet? Quina mentida. -Que bo!
-Com m'agrada el teu llucet! -Que no! Com que llucet?
Anirem de festa. El teu llucet, tu i jo.
-No, no. -Sí.
Que bé!
Que bo!
-No! -Proteïna de la bona.
Ei, tia. Pixa de pressa.
Des de quan les dones pixem de pressa?
5.000 anys fa que pixem lentes.
Que em mato.
-Tu ets... -Jo soc...
-Com estàs? -Per què parla tan a poc a poc?
Estàs molt millor del que pensàvem. Molt millor del que pensàvem.
Montse Caballero!
Ella és la Bárbara.
Bárbara?
Doncs no la recordo.
De l'insti, de la classe.
Doncs no. Sortim a fer una copa, no?
-Vinga. -No veníem a fer pipí?
Va, Bar.
Tia, no en facis cas. Tu vals molt. Som-hi.
Dos tequiles. Va, veniu.
Has estat com 20 anys, tia, oi?
Han passat moltíssimes coses, aquí.
Per exemple, jo no tinc vocació a la vida.
Venc fum.
Simplement, em dedico a tirar més merda al món.
La realitat és que som el que volem.
Està tot als nostres caps. Són els nostres cervells
els que ens lliguen, m'entens? És així.
Com que la realitat és la que nosaltres vulguem?
Jo no em vaig inventar res del que va passar.
-Què? -Veritat?
No sé de què em parles, tia.
-Està com sempre. -Pitjor.
Perdona, és que ara no hi caic.
No sé qui ets.
-Aquí fas la teva música? -Sí.
Aquí compons?
-Espera, que es doblega. -Perdona, perdona.
-Fica-t'hi. Fica-t'hi. -És que no és aquí.
-Sí que ho és. -No ho és. És aquí...
Aviam.
-Tu, tu. -D'acord.
Què passa?
Pepo?
Respira, respira.
És que no...
Jo soc un tio que...
Bé, soc un tio.
Blanc, heterosexual, cis.
O sigui, ho tinc tot, no?
Tinc...
Tinc èxit, tinc cabells.
Tinc...
Una nòvia que m'estima molt, ho saps?
I jo l'he cagada. Malament, malament.
Bé, jo marxaré ja.
Mira, Julio. A veure si pots fer això.
Hòstia!
20 anys dormint.
Elasticitat total.
Pots dir el mateix?
Tu creus que al segle XXI es folla poc i malament?
Perquè jo crec que sí.
Jo ho veig molt clar, Julio.
És com quan et compraves una banya de xocolata
i desitjaves que arribés el pati per menjar-te-la.
I llavors...
La mossegues i està seca.
Veus que està seca. Que és com una pansa.
Que fa un any que és a una capsa.
Ja no és ni una banya. Ni una banya, ni xocolata. O sigui...
No té res. No té ni xocolata.
Per fi.
Som aquí, tancant el bar.
En Julio i jo.
Està deprimit.
Em pots explicar què li passa? Què li ha passat?
Ell no era així. Era divertit. Era un noi...
Bo, era una persona... Era el meu millor amic.
No ho entenc.
Saps què passa?
Que la gent se sol esguerrar amb els anys.
No com tu.
Aquesta crec que la posen a aquagym.
Com?
Ah, sí?
Vigila. Vigila, Raúl.
Què fas?
Em concedeix aquell ball, senyoreta?
Si no perds la cama.
Tu sí que perdràs el cap quan vegis que bé que ballo.
Ual·la.
Això és el que més mola, oi?
Bon dia.
Hem de parlar, tia.
El que ha passat aquesta nit, Bar.
Trucant a la Bárbara.
Susana, et penses que ets el centre de l'univers?
Què passa?
-No vols que t'ho expliqui? -No m'importa.
Ja ets grandeta per viure la teva vida.
Bar, tia.
Perdona. T'hauria d'haver enviat un missatge.
-Estava amb en Pepo i... -És que m'és igual.
És igual. Mira.
Aquí tens la direcció i les indicacions pel bus.
Pel bus?
-Quin bus? -Tens plaça a un pis.
Quin pis?
Truca a la doctora i que t'ho expliqui.
La doct...
-No ho entenc. -Pots deixar-ho estar ja?
T'ho demano si us plau. Pots desaparèixer de la meva vida ja?
Què t'he fet?
-Què et passa? -Què em passa?
Què t'he fet? Què et molesta de mi?
Que ets una egoista, tia. Sempre ho has sigut.
Perdona? Com pots dir això?
Saps la de coses que he fet per ella? N'he fet un munt.
Tu? Explica'ns-ho. Què has fet tu per mi?
-Vaig anar al concert d'Ella Baila Sola. -I ens vam quedar-hi dues cançons.
Et sembla poc?
M'ho dius de debò?
Ho veus?
Veus què aconsegueixes?
Si és que no has canviat gens.
Continues sent una egoista. M'has deixat sola un altre cop.
Jo no he canviat res. Però tu has canviat molt.
Estàs amargada.
No.
No soc una amargada, Susana.
Però n'estic farta.
No tens ni idea de com ha estat la meva vida. Ni idea.
Ni tan sols ho vols entendre.
Creus que jo no m'hi he esforçat? Que no ho he intentat?
Si és que és igual.
Què has d'entendre tu?
No soc idiota, em sents?
No he dit que siguis idiota.
Em tractes com si fos idiota.
Mira, Susana,
quan deixis de mirar-te el melic
i t'enfrontis al món, em truques i m'ho expliques.
Fins que arribi el moment... Si us plau.
De veritat, Bar?
De veritat?
Marxa.
Hola, mama.
És que l'he perduda, ara.
És que, mira.
No ho trobo.
On vaig?
Estic buscant, però crec que ja...
Mira.
Vols que t'ajudi?
Ho acabo de veure,
perquè sabia que era allà.
Què busques?
La platja.
Carrer de la Platja.
La platja.
Per què plores?
Qui ets?
Ara cuidaré jo de tu, entesos?
M'agrada.
L'assistenta social vindrà cada dia,
i jo també vindré sempre que pugui.
Molt bé.
I com està la Bárbara?
Recalculant la ruta.
Com que "recalculant la ruta"?
-Com? -Giri a l'esquerra.
-Giri a l'esquerra? No entenc com... -Giri a l'esquerra.
A l'esquerra ara?
Hòstia.
-Segueixi recte. -Aviam. Que segueixi recte.
-En 25 metres, giri a l'esquerra. -Però segueixo recte o no?
No t'entenc.
Recalculant la ruta.
Mama...
Tu també et sents perduda?
Jo tinc mapes.
Viure mil vides a mil lloc diferents.
I recorre'ns tots els mapes.
I que fem l'Interrail juntes.
PER A LA SUSANA. OBRE-LA QUAN M'HAGI MORT.
-No m'he mort. -Per què no em vas explicar res?
No recordo què hi posa.
-L'has llegida. -I tant. Tu què creus?
Espera. Hi dius:
"Vull escriure, però les paraules es resisteixen. Com el meu cos
al costat del teu".
Espera, Bárbara. Escolta'm!
"M'imagino fent-te un petó, Susana,
agafades de la mà en una ciutat desconeguda,
i escalfant-te les mans a Budapest amb la calor dels meus llavis.
Jo no creia que això pogués existir.
Volia dir-ho perquè no sembli que no ha passat".
Bar.
És preciosa.
Encara estàs enfadada?
Una mica.
Ho sento.
Sento haver sigut tan egoista.
I jo tan amargada.
Tu et quedes més tranqui si ens fem un petó?
Què?
A mi no m'importa.
Un petonet.
No.
No, no.
Sí, tia. No hi tenim res a perdre.
Tu no ets...
-A tu no et... -I tu què saps?
Jo només sé que no sé res. Ningú no sap res.
Què t'ha semblat?
Bé.
A mi m'ha agradat una mica.
O sigui, m'ha agradat,
però...
Però què?
No, res. Doncs que...
Ja està. Era una espineta que tenia.
Almenys me l'he treta, no?
Però què passa? Que no t'agrado?
No és això.
I doncs?
I doncs, què? Res.
Ets molt suau.
-Tu ets molt suau. -No, tu.
-Fas molt bé els petons. -No, tu els fas molt bé.
Te'n recordes?
Dels llocs on volíem anar?
I això?
Ja ens toca viure aquestes vides.
Però...
Marxem de viatge?
Per tots els aniversaris que no t'he pogut regalar res.
-Què fas? -Què fas tu?
Doncs m'han dit que estic malalta.
Els metges diuen que estic molt malalta.
Què dius?
M'he comprat una roulotte i he marxat al camp.
Estic fabricant metamfetamines.
M'estic fent d'or.
Te l'has empassat.
No, aquesta ja l'he vista.
Bé, vas aprenent.
Què?