Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SOUTH CENTRAL LOS ANGELES I CALIFORNIEN
SLUTNINGEN AF 80'ERNE
Det var sommeren efter sjette klasse.
Jeg var i poolen og kunne ikke svømme, men det var varmt.
Jeg prøvede at finde ud af det.
Børnene kiggede på mig og sagde: "Vi fra 9-0."
Jeg var ikke interesseret. Jeg forsøgte at padle op mod poolvæggen.
De tænkte vel, at de kunne udnytte mig.
Drengen kom tilbage og plaskede vand på mig.
En af dem kom bagfra og holdt mit hoved under vandet.
Jeg kradsede og trak i ham, men han holdt mig under vandet.
Så hørte jeg en lille dreng skrige.
Selv med vand i ørerne kunne jeg høre ham.
Presset mod halsen forsvandt, og hun trak mig op af vandet.
Hun havde stadig tøj på. Hun havde en nederdel på.
Hun smed alt, da hun så, hvad de lavede og hoppede over hegnet.
Hun sprang ned i poolen og sagde: "Lad hende være."
En af dem havde en flækket læbe. Hun hev mig op af vandet og sagde:
"Du var heldig, at jeg gik forbi og så det."
Hendes bror var med hende.
Hun bad ham skaffe et håndklæde som hun lagde over mig.
Hun havde brug for håndklædet.
Vi satte os henne ved gyngerne, så jeg kunne få vejret.
Hun sagde: "Du er lille. Nogen må beskytte dig."
"Vi er på samme alder. Jeg har set dig her et par gange."
"Hvad laver du i morgen?"
"Jeg kommer ud, men ikke tilbage til poolen."
"Bare rolig. Jeg er her med dig. "
Latashas mor døde i 1985.
Hun blev skudt i overkroppen på en natklub.
Min bedstemor kunne ikke overlade dem til systemet.
Så hendes hovedfokus var at opdrage dem,
og det gjorde hun.
Hun måtte træde til og gøre det nødvendige,
især for Christina, Vester og Latasha.
Jeg var enebarn.
Min mor var i Orange County, og de var herude.
Jeg ville være med dem, fordi de morede sig.
Christina, Vester og Latasha var mit liv.
Min bror og mine søstre. Jeg havde kun dem.
Og hende, og det var det.
Latasha var mere ansvarlig.
Hun ordnede Christinas hår og fulgte Trell til parken eller ud at handle.
Hun hjalp min bedstemor så meget med sin bror og søster.
Vi måtte stå tidligt op
og af sted på et bestemt tidspunkt for at nå Manchester-bussen til Westchester.
Men efter skole var busserne fulde. Alle sad bagerst i bussen og snakkede
Og det gjorde turen lidt hurtigere.
Vi stod af på Figueroa. Vi stoppede ved Tam's Burger lige der.
Min bedstemor gav os to til tre dollars om dagen.
Vi gemte de to til tre dollars om dagen indtil efter skole.
Dengang havde de små jukeboxe på hvert bord,
som kunne spille musik. Vores yndlingssang var "Stand By Me".
Den sang.
Vi gemte pengene til den sang hver dag, og vi købte pomfritter.
Vi gik ad Figueroa hele vejen hjem. Hver dag.
Nej, jeg vil ikke være bange.
Så længe at du står
Står bag mig.
Hun ville være advokat, så hun ville have gode karakterer
for at hjælpe sin bedstemor mest muligt, når hun var blevet succesrig.
Hun fik topkarakterer. Ikke andet end topkarakterer.
Hendes mor døde seks år forinden, så hvad lå hende på sinde?
Selvfølgelig talte hun om hende, men jeg tror, at hun fortrængte det
ved at holde sig beskæftiget og fokusere på skolen.
Hun prøvede bare lidt hårdere. Hun ville ikke ende som i statistikkerne.
Hun talte om sin mor. Hun savnede sin mor.
Hun savnede sin mor meget.
Hun sagde: "Jeg husker, at min mor ville hente mig
og give mig det største kram."
"Det husker jeg mest om hende. Hendes kram og hendes duft."
Latasha sagde altid: "Når vi bliver ældre, er planen sådan her."
"Vi kan stadig være advokater, og vi kunne eje forretninger."
"For hver gang, vi går ind i en butik, følger de enten efter os,
eller skuler efter os og udviser ingen respekt."
"Vil du ikke eje noget selv? Vi har brug for programmer."
"Noget, hvor børnene udenfor har noget at lave
og et sted at være, og vi kunne starte turneringer i basketball."
Hun elskede basketball.
Jeg plejede at gå hen i parken og se hende spille.
Hun var den eneste pige på banen,
der spillede med de her bandemedlemmer og gangstere.
Vi legede med de yngre børn og havde det bare sjovt.
Mange af de yngre børn opfattede hende nærmest som deres storesøster.
Jeg ved, min krop er skrøbelig og skabt af ler,
men hvis jeg skal af sted, må min sjæl leve evigt.
Og min mor må ikke glemme mig...
Det var vist en lørdag.
Min bedstemor bad Trell hente appelsinjuice.
Han ville ikke. Vi var lige vågnet.
Jeg var klar til at tage i biografen med Tasha,
men hun var allerede væk.
Min bedstemor bad mig hente appelsinjuice. Jeg sagde:"Jeg vil ikke."
"Spørg Trell eller Nookie." Men jeg ville ønske, jeg havde gjort det.
Jeg tror, at Latasha døde i morgentimerne, for det var ved morgenmadstid.
Men politiet kom ikke til bedstemors hus før om eftermiddagen.
Jeg husker, de kom. Jeg var påklædt på. Christina var der.
Trell var i parken, så min bedstemor bad mig hente Trell.
Han spillede basketball, og jeg husker, at jeg gik hen til ham.
Jeg sagde: "De dræbte hende."
Jeg husker, at jeg trak i ham og sagde: "Kom så. Noget er sket. Kom så."
Vi løb begge hjem, og så brød helvedet løs.
Rygtet spredtes,
at en ung, sort pige var blevet skudt for en appelsinjuice til 1,79 dollars.
Alle brød sammen. Alle.
Jeg gik hen til butikken. Det var varmt.
Jeg tog noget at drikke og efterlod min taske udenfor.
Jeg sagde: "Skyd mig nu ikke. Jeg køber bare det her og går."
Damen sagde: "Du har altså hørt, hvad der skete med den lille pige?"
Jeg sagde: "Ja."
Jeg vidste endnu ikke, det var min ven, men mine forældre vidste det.
Jeg vidste ikke, at det var hende, for jeg så hende...
...nok dagen før. Hun glædede sig til vores biograftur.
Jeg gik hen i parken og så Trell. Han græd.
Han havde tårer i ansigtet og Latashas jakke på.
Han holdt et lys, og jeg tænkte:
"Hun lader ham ikke bære hendes jakke. Hvad foregår der?"
Han kiggede op på mig, men var så trist, at han bare fortsatte.
Jeg tænkte ikke videre over det og gik hjem.
Jeg kom hjem, i min egen lille verden, og min far kom ind og sagde:
"Jeg ved, at du hørte om den unge pige, der blev skudt for en appelsinjuice."
"De taler om det i alle nyhederne."
"Jeg kan ikke længere skjule det for dig, for det her ender ude af kontrol."
"Og det vil ske, før nogen få styr på det."
Mens han taler til mig, vises det i tv.
Undskyld.
Og der så jeg det.
Jeg havde aldrig vidst, hvad forfærdelse var,
før jeg så det.
Og de viste optagelsen...
...om...
...og om igen.
Og jeg kunne kun tænke på,
at der var en hændelse et par måneder forinden.
Jeg gik ind i butikken med min mor.
Min mor havde betalt for noget slik.
Hun sagde: "Okay, jeg går udenfor. Gå ind og køb noget slik til din bror."
Så jeg gik derind igen med kvitteringen i posen.
Jeg tog slikket og holdt hovedet nede, da jeg talte mine penge.
Der var en luder i butikken, og hun råbte: "Nej, vent lidt!"
"Hendes mor er udenfor. Jeg henter hendes mor. "
Jeg kiggede op, og damen stod med en ladt pistol,
og jeg kiggede ind i løbet.
Min mor løb ind i butikken.
Og hun sagde: "Hun betalte for det. Her er kvitteringen."
"Her er pengene for slikket. Kom, Tybie."
"Bed dine venner om aldrig at komme tilbage hertil,
for den kvinde slår nogen ihjel. " Det var noget, vi vænnede os til.
Man vænner sig til det.
Folk ved ikke, det ikke var første gang, den dame prøvede at angribe
et af børnene i kvarteret.
Og jeg fortalte Tasha det et par dage senere.
Jeg sagde: "Min mor bad os aldrig gå derhen."
"Hun trak pistolen igen." Og Tasha sagde: "Det gør hun altid."
"Men hun har aldrig trykket på aftrækkeren."
"Hun gør det bare for at skræmme os." Så jeg tænkte ikke over det.
Men da jeg så, hvad jeg så i tv,
fik jeg det dårligt, for jeg havde jo sagt det til hende.
Hvorfor lyttede hun ikke?
Jeg havde en dårlig fornemmelse af, at den her dame ville gøre noget.
Jeg vidste bare ikke hvad.
Og hver gang, vi gik derind, om det var mig, hende, Shinese
eller nogen af de andre børn,
gik vi altid derind og tænkte: "Okay. Bare vær forberedt."
"Der vil ske et eller andet, men hvad?"
"De kalder os aber, følger os rundt, eller smider os ganske enkelt ud."
Men jeg så det og lukkede bare af.
Jeg lukkede af i meget lang tid.
TY
Jeg tænker nu og da: "Hvordan kom jeg så langt, mens hun ikke er her?"
Hun havde været gift nu. Hun var vild med drengene.
Hun havde nok haft to til tre børn nu, og hun ville være efter dem.
Især hvis hun havde en datter. Hun havde været en fantastisk mor.
Havde hun været her,
var jeg nok blevet advokat. Nej, jeg ville være advokat nu.
Vi havde ejet nogle forretninger.
Vi ville have aktiviteter for børnene her i kvarteret.
Et sted de kunne tage hen.
"Latashas skjold."
"Jeg er meget pålidelig, troværdig og ærlig."
"Jeg kan lide, at jeg er selvsikker."
"Jeg har mange talenter og ved, at hvad end, jeg sætter mig for,
så vil jeg opnå det."
"Jeg viser folk omsorg ved at give det, jeg har, til folk, der har brug for det."
"Jeg viser også omsorg ved at vise respekt for alle voksne,
dem på min alder og yngre. Jeg ved, at jeg er omsorgsfuld."
"Det, jeg ønsker mest i livet, er at opfylde mit mål som advokat
samt færdiggøre highschool...
...samt færdiggøre highschool
med et næsten perfekt resultat til universitetet."
"Det vigtigste for mig er,
at min familie altid er beskyttet af et skjold,
så de ikke
gøres fortræd af farlige, hensynsløse og ligeglade mennesker."
"Hvis jeg havde ét ønske, så var det at få min mor tilbage til mig."
"Tre beskrivende ord, som mine venner nok ville bruge om mig,
er omsorgsfuld, gavmild og meget høflig over for andre."
"Latasha Harlins, den 6. februar 1991."
Hvad synes du om digtet, Shinese?
Hvad synes jeg om digtet? Det er hende.
Det er alt, jeg lige har sagt.
Det bringer klar...
Det bringer klarhed over det,
jeg talte om.
Hvem hun er.
Det giver det digt. Klarhed.
Og jeg har ikke læst det digt
i så lang tid, at jeg glemte, at det var rigtigt. At det var her.
Jeg glemte helt, at hun skrev det.
Det ved folk ikke.
Hun var bare en ung, sort pige, der var 1,79 dollars værd.
De ved ikke, hvem hun var som person. Det ved de ikke.
Jeg vil altid huske nogle af vores samtaler.
Nogle vil jeg glemme, men jeg gør mit bedste for at holde fast i dem.
Jeg skubbede så meget ud, fordi det var smertefuldt
at se en af mine bedste venner rejse så hurtigt.
Hun var en kærlig person.
Jeg værdsætter hende for at være den, hun var dengang.
Hun var klar over sin farve
og accepterede den.
"Vi er dronninger." "Nej, jeg har ingen krone på hovedet."
"Nej, dumme. Vi dronninger."
"Vi bliver kun behandlet som dronninger, hvis vi opfører os sådan."
"Intet er umuligt, når jeg sætter mig for det."
"Det sagde min mor, så det tror jeg på."
Og det var hendes drivkraft.
Det holdt hende kørende.
Du er så stærk. Hvor kommer den styrke fra?
Og igen, vi var unger. Vi var børn.
I marts 1991 blev 15-årige Latasha Harlins dræbt
af Soon Ja Du i South Central Los Angeles.
Du anklagede Latasha for at stjæle juice og skød hende i baghovedet.
Latasha døde med to dollars i hånden.
Du blev fundet skyldig i manddrab. Hun fik en betinget dom,
samfundstjeneste og en bøde på 500 dollars uden fængselsstraf.
Latashas død blev en af katalysatorerne for L.A.-optøjerne i 1992.
Tanten Denise kæmpede for retfærdighed og for mindet om niecen.
Efter Latashas død stiftede Denise Latasha Harlins Justice Comittee.
Denise Harlins 2. april 1963 - 25. december 2018
Latashas kusine Shinese og veninden Ty planlægger
at danne en organisation i South Central Los Angeles
for de unge til minde om Latasha.
Til Shinese, Ty og Tasha