Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
1980-LUVUN LOPPU
Oli kuudennen luokan kesä.
Olin uima-altaassa. En osannut uida, mutta oli kuuma.
Yritin opetella.
Lapset katsoivat minua ja sanoivat olevansa 90th Streetiltä.
En ajatellut sellaisia asioita -
ja yritin yhä harjoitella seinää vasten.
He ajattelivat voivansa kiusata minua.
Yksi roiskutti vettä päälleni.
Yksi heistä tuli takaani ja piti päätäni veden alla.
Raavin häntä,
mutta olin veden alla.
Yhtäkkiä kuulin pikkupojan huutavan.
Kuulin sen, vaikka korvissani oli vettä.
Tunsin otteen irtoavan kaulaltani, ja yksi tyttö nosti minut vedestä.
Hänellä oli yhä vaatteet päällä. Hänellä oli hame.
Hän pudotti kassinsa nähtyään, mitä he tekivät.
Hän hyppäsi aidan yli.
Hän hyppäsi uima-altaaseen.
"Jättäkää hänet rauhaan!" Yhdellä oli haava huulessa.
Hän auttoi minut vedestä ja sanoi,
että olin onnekas, koska hän oli nähnyt sen.
Hän oli veljensä kanssa ja käski tämän hakea pyyhkeen.
Hän laittoi sen päälleni, vaikka olisi tarvinnut sitä itse.
Istuimme kiikkuun, jotta sain rauhoittua vähän.
Hän sanoi: "Olet pieni. Tarvitset suojelijan.
Olemme samanikäisiä. Olen nähnyt sinut ennenkin.
Mitä teet huomenna?"
"Haluan olla ulkona mutta en mene altaaseen."
Hän sanoi: "Älä huoli. Olen kanssasi."
Latashan äiti kuoli vuonna 1985.
Häntä ammuttiin vartaloon klubilla.
Isoäiti ei halunnut lapsia järjestelmään,
joten hän keskittyi kasvattamaan heitä.
Hän teki juuri niin.
Hän joutui kasvattamaan heidät ja tekemään, mitä piti -
Christinan, Vesterin ja Latashan eteen.
Olin ainoa lapsi.
Äitini oli Orangen piirikunnassa ja he täällä.
Halusin olla heidän kanssaan, koska heillä oli kivaa.
Christina, Vester ja Latasha olivat elämäni,
veljeni ja siskoni. Minulla ei ollut muita.
Ja hänet. Ei muita.
Latasha oli vastuullisempi.
Hän laittoi Christinan hiukset ja käytti Trelliä puistossa.
Hän auttoi isoäitiäni kovasti veljensä ja siskonsa suhteen.
Meidän piti nousta varhain ehtiäksemme Manchesterin-bussiin -
ja päästäksemme Westchesteriin,
missä koulun jälkeen -
bussit olivat täynnä. Kaikki istuivat perällä -
ja höpöttivät,
jotta matka sujuisi nopeammin.
Nousimme bussista Figueroalla -
ja menimme Tam's Burgeriin.
Isoäiti antoi meille pari kolme taalaa päivässä.
Säästimme rahat koulun loppuun asti.
Ravintolan pöydissä oli pikku jukeboksit,
joilla voi soittaa musiikkia.
Suosikkilaulumme oli "Stand By Me".
Se laulu.
Säästimme aina 25-senttisen sitä laulua varten.
Ostimme ranskalaisia -
ja kävelimme Figueroaa koko matkan kotiin joka päivä.
Ei, en pelkää mä lain
Kunhan sä seisot vain
Rinnallain
Hän halusi asianajajaksi ja tavoitteli sitä arvosanojen avulla.
Hän halusi auttaa isoäitiään menestyttyään.
Hän sai koko ajan pelkkiä kymppejä.
Hänen äitinsä oli kuollut kuusi vuotta aiemmin.
Miten hän oikein voi?
Hän puhui tietysti äidistään -
mutta sulki asian monin tavoin pois.
Hän touhusi paljon ja keskittyi kouluun.
Hän yritti kovemmin.
Hän ei halunnut joutua tilastomerkinnäksi.
Hän puhui äidistään ja kaipasi tätä.
Hän kaipasi äitiään paljon.
Hän kertoi minulle, miten hänen äitinsä -
oli hakenut hänet ja antanut hänelle aina valtavan halin.
Se oli hänen selkein muistonsa. Äidin halit ja tuoksu.
Latasha puhui aina -
suunnitelmastaan isona.
"Voisimme olla asianajajia -
ja omistaa yrityksiä,
koska aina kun käymme kaupassa, he seuraavat meitä,
tuijottavat ilkeästi ja ovat epäkunnioittavia.
Etkö tahdo jotain omaa?
Tarvitsemme ohjelmia. Jotain,
jotta ulkona olevat lapset saisivat olinpaikan.
Voisimme pitää koristurnauksia." Hän tykkäsi koriksesta.
Kävin joskus puistossa katsomassa, kun hän pelasi.
Hän oli ainoa tyttö,
joka pelasi isojen jengiläisten kanssa.
Pelasimme joskus nuorempien lasten kanssa -
ja pidimme hauskaa.
Monet nuoremmat lapset pitivät häntä naapuruston isosiskona.
Mun kehoni on hauras Se on kuin savea
Jos mun aika koittaa Onhan sieluni ikuinen?
Äiti, älä mua unohda…
Se taisi olla lauantai.
Isoäiti käski Trellin hakea appelsiinimehua.
Hän ei halunnut, koska heräsimme juuri.
Olin hereillä ja lähdössä elokuviin Tashan kanssa, mutta hän oli jo mennyt.
Isoäiti käski minun hakea appelsiinimehua.
Minä kieltäydyin ja käskin hänen pyytää Trelliä tai Nookieta.
Mutta olisinpa mennyt.
Latasha kuoli aamulla,
koska oli aamiaisen aika.
Mutta poliisit tulivat isoäidin luo -
vasta iltapäivällä.
Muistan, kun he tulivat. Olin pukeissa. Christina oli siellä.
Trell oli puistossa,
ja isoäiti käski minun hakea hänet.
Hän pelasi hallilla korista.
Menin hänen luokseen ja sanoin, että he tappoivat hänet.
Vedin häntä ja sanoin: "Mennään! Jotain on tapahtunut!"
Juoksimme kotiin.
Helvetti pääsi valloilleen.
Levisi sana, että nuori musta tyttö -
oli ammuttu 1,79 dollarin appelsiinimehun takia.
Kaikki hajosivat. Kaikki.
Menin kauppaan kuumana päivänä.
Ostin juotavaa. Jätin laukkuni pois.
En halunnut tulla ammutuksi. Halusin vain hakea jotain.
Nainen kysyi minulta, tiesinkö, mitä tytölle oli tapahtunut.
Vastasin tienneeni.
En tiennyt, että se oli ystäväni, mutta vanhempani tiesivät.
En tiennyt, että se oli hän,
koska olin nähnyt hänet -
varmaan edellispäivänä, koska hän oli innoissaan elokuvista.
Menin puistoon.
Näin Trellin itkevän.
Hänellä oli kyyneliä poskillaan ja Latashan takki yllään.
Hän piteli kynttilää, ja mietin,
ettei Latasha antanut Trellin pitää takkia. Ihmettelin sitä.
Hän katsoi minua,
mutta häneen sattui kovasti, joten en häirinnyt häntä.
Lähdin vain kotiin.
Olin kotona omissa maailmoissani, kun isäni tuli.
Hän sanoi: "Tiedän, että kuulit -
nuoresta tytöstä, joka ammuttiin appelsiinimehun takia.
Siitä puhutaan joka uutisissa.
En voi enää salata sitä sinulta,
koska tilanne pahenee tästä,
eikä sille voi mitään.
Hänen puhuessaan se näytettiin tv:ssä.
Anteeksi.
Ja minä näin sen.
En tiennyt, mitä kauhu oli,
ennen kuin näin sen.
Videota näytettiin -
yhä uudelleen -
ja uudelleen.
Ajattelin vain sitä,
mitä oli tapahtunut muutamaa kuukautta aiemmin.
Menin siihen kauppaan äitini kanssa.
Äiti oli ostanut suklaapatukoita -
ja sanoi menevänsä ulos.
Hän käski minun ostaa veljelleni suklaapatukan.
Palasin kauppaan.
Minulla oli pussi, jossa oli kuitti.
Otin patukan -
ja katsoin alaspäin, koska laskin rahojani.
Kaupassa -
oli huora,
joka huusi: "Odota.
Hänen äitinsä on ulkona. Haen hänet."
Katsoin ylös, ja kaupan nainen oli virittänyt aseensa.
Hän osoitti sillä minua.
Äiti juoksi kauppaan -
ja sanoi: "Hän maksoi sen. Tässä on kuitti.
Tässä on rahat suklaapatukkaan. Tybie, mennään.
Kiellä ystäviäsi käymästä kaupassa, koska se nainen tappaa vielä jonkun."
Olimme tottuneet siihen.
Siihen tottuu.
Ihmiset eivät ymmärrä,
ettei se nainen yrittänyt ensi kertaa hyökätä -
naapuruston lasten kimppuun.
Kerroin Tashalle pari päivää myöhemmin,
että äiti kielsi menemästä kauppaan,
koska nainen uhkaili taas aseella.
Tasha vastasi: "Hän tekee aina niin mutta ei ole ikinä -
vetänyt liipaisimesta.
Älä pelkää, hän vain säikyttelee."
En ajatellut asiaa enää.
Mutta kun näin uutiset,
minulle tuli paha olo, koska olin kertonut hänelle.
Miksei hän kuunnellut?
Minulla oli paha tunne, että se nainen tekisi vielä jotain.
En tiennyt, mitä.
Aina kun joku meistä kävi kaupassa, minä, hän,
Shinese tai kuka tahansa naapuruston lapsista,
meidän piti olla valmiita siihen.
Jotain tapahtuisi. Emme vain tienneet, mitä.
Meitä sanottaisiin apinoiksi tai meitä seurattaisiin.
Vai tapettaisiinko meidät huvin vuoksi?
Näin sen ja sulkeuduin täysin.
Sulkeuduin pitkäksi aikaa.
Joskus mietin, miten olen päässyt näin pitkälle ilman häntä.
Hän olisi nyt naimisissa.
Hän tykkäsi pojista.
Hänellä olisi varmaan pari kolme lasta.
Hän kannustaisi heitä -
ja varsinkin tytärtään.
Hän olisi loistoäiti.
Jos hän olisi elänyt,
olisin varmaan asianajaja.
Tai olisin varmasti.
Omistaisimme yrityksiä.
Järjestäisimme naapuruston lapsille toimintaa.
Paikan ja jotain tekemistä.
"'Latashan kilpi.'
Olen luotettava ja rehellinen.
Pidän itseluottamuksestani.
Olen lahjakas ja tiedän, että kun keskityn johonkin,
onnistun siinä.
Näytän muille välittäväni antamalla omastani niille,
jotka tarvitsevat sitä.
Näytän myös välittäväni kunnioittamalla aikuisia,
ikäisiäni ja nuorempia. Tiedän, että välitän.
Haluan eniten tulla asianajajaksi -
ja valmistua high…
…ja valmistua high schoolista -
melkein täysin arvosanoin ja mennä collegeen.
Minulle on tärkeintä se, että perheeni on aina turvassa -
kilven takana,
jotta…
…jotta heitä eivät -
satuta vaaralliset, armottomat ja tunteettomat ihmiset.
Jos minulla olisi yksi toive, toivoisin, että saisin äitini takaisin.
Ystäväni kuvailisivat minua kolmella sanalla.
Huomaavainen, antelias ja kohtelias.
Latasha Harlins, helmikuun 6. 1991."
Mitä ajattelet runosta, Shinese?
Mitäkö ajattelen? Hän oli sellainen.
Kaikkea sitä, mitä juuri sanoin.
Se sel…
Se selventää sen, mistä juuri -
puhuin.
Hän oli sellainen.
Sitä se runo on. Selvennys.
En ole lukenut sitä -
pitkään aikaan. Unohdin,
miten totta se on.
Unohdin täysin, että hän kirjoitti sen.
Sitä ei tiedetä.
He tietävät vain, että hän oli nuori musta tyttö,
joka oli 1,79 dollarin arvoinen.
He eivät tiedä, millainen hän oli.
He eivät tiedä.
Muistan aina joitakin keskustelujamme.
Unohdan jotkut niistä mutta yritän muistaa ne.
Suljin paljon pois, koska sattui kovasti -
menettää yksi parhaista ystävistäni niin varhain.
Hän oli rakastava ihminen.
Arvostan yhä sitä, millainen hän oli.
Hän oli tietoinen ihonväristään -
ja hyväksyi sen.
"Me ollaan kuningattaria." "Ei mulla ole kruunua."
"Ei, pöljä. Me ollaan kuningattaria.
Meitä kohdellaan niin vain,
jos me käyttäydytään niin.
Voin tehdä mitä vain, mihin keskityn.
Äiti sanoi niin, joten uskon sen."
Hän sai siitä voimaa.
Siksi hän jaksoi.
Hän oli tosi vahva. Mistä hän sai voimansa?
Ja me olimme lapsia.
Maaliskuun 16. 1991 Soon Ja Du tappoi Latasha Harlinsin Empire Liquorissa.
Du syytti Latashaa appelsiinimehuvarkaudesta -
ja ampui häntä takaraivoon. Latasha kuoli mehurahat kädessään.
Du syyllistyi tappoon. Tuomari Joyce Carlin antoi ehdonalaista,
400 tuntia yhdyskuntapalvelua ja 500 dollarin sakot.
Du ei joutunut vankilaan. Latashan kuolema -
aiheutti osaltaan vuoden 1992 mellakat.
Latashan täti, Denise Harlins, vaati oikeutta ja vaali tytön muistoa.
Latashan kuoltua hän perusti Latasha Harlins Justice Committeen.
2.4.1963 - 25.12.2018
Latashan serkku Shinese ja ystävä Ty aikovat perustaa oman järjestön -
South Centralin nuorisolle Latashan muistoksi.
SHINESELLE, TYLLE JA TASHALLE
Tekstitys: Petri Nauha