Downloaded from YTS.MX
ORIGINALNI NETFLIX DOKUMENTARAC
Official YIFY movies site: YTS.MX
JUŽNI LOS ANGELES, KALIFORNIJA
KASNE OSAMDESETE
Bilo je to ljeto kada sam išla u šesti razred.
Bila sam u bazenu. Nisam plivala, bilo je vruće,
samo sam pokušavala razumjeti.
Klinci su me gledali pogledom „Ona je iz 90. ulice.“
Nije me bilo briga, nisam razmišljala ni o čemu,
i još uvijek pokušavam shvatiti.
Vjerojatno su zaključili „Možemo je zafrkavati.“
Klinac se stalno vraćao i prskao me vodom. Jedan mi je prišao s leđa i potopio me.
Grebem ga i vučem ga, ali me on i dalje drži pod vodom,
i sljedeće što čujem je dječakov vrisak.
Iako su mi uši pune vode, čujem ga kako vrišti.
Pritisak na vratu je popustio, a ona me izvukla iz vode.
Još uvijek je imala odjeću na sebi. Nosila je suknju.
Kada je vidjela što rade, bacila je vrećice.
Skočila preko ograde.
Ušla u bazen gdje sam ja bila.
„Ostavite je na miru!“ Jedan od njih imao je razbijenu usnu,
a ona me izvukla iz vode i rekla:
„Imaš sreće da sam prolazila i vidjela što se događa.“
S njom je bio i brat kojeg je poslala da joj donese ručnik.
Omotala me njime.
Njoj je trebao, no reče: „Osušit ću se.“
Otišle smo do ljuljački i sjele, da dođem do daha.
Kaže mi: „Znaš što? Mala si. Trebaš nekoga da te čuva.
Otprilike smo istih godina, već sam te viđala ovdje.
Što radiš sutra?“
„Idem van, ali se ne vraćam na bazen.“
Kaže mi: „Ne brini, ja ću biti s tobom.“
Latashina majka umrla je 1985. godine.
Upucali su je u prsa, u klubu.
Moja ih baka nije mogla samo pustiti,
stoga se usredotočila na odgoj djece.
Preuzimala je sve više odgovornosti za ono što je trebala učiniti,
naročito za Christinu, Vestera i Latashu.
Bila sam jedino dijete.
Moja mama je bila južnije, a oni su bili ovdje.
Htjela sam biti s njima jer su bili zabavni.
Christina, Vester i Latasha bili su moj život,
moja braća i sestre, imala sam samo njih…
i nju, i to je sve.
Latasha je bila odgovornija.
Češljala je Christini kosu, vodila Trella u park ili u trgovinu,
mojoj je baki jako puno pomagala oko brata i sestre.
Rano smo ustajali.
Morali bi izaći na vrijeme da uhvatimo bus za Manchester,
skroz do Westchestera, dok bi, nakon škole,
autobusi bili krcati, svi bi sjedili iza, pričali gluposti,
i vožnja bi brže prošla.
Izašli bismo u ulici Figureoa
i otišli bismo po krumpiriće.
Moja bi nam baka svaki dan dala dva, tri dolara.
Čuvali smo ih za poslije škole.
Tada se maleni džuboks s pjesmama
nalazio na svakom stolu.
Najdraža nam je bila „Stand By Me“.
Baš ta, zar ne?
Čuvali smo novčiće za tu pjesmu svaki dan.
Pjevali smo je svaki dan, uzeli bismo krumpiriće
i šetali kući niz ulicu Figureoa. Svaki dan.
Ne, neću se bojati
Sve dok si uz mene
Uz mene…
Htjela je biti odvjetnica, stoga se trudila imati dobre ocjene,
kako bi mogla što više pomoći baki kada postane uspješna.
Imala je sve petice. Bila je odlična učenica.
Pomislio bi, majka joj je umrla prije šest godina,
što joj se mota po glavi?
Naravno da je pričala o mami,
ali mislim da je to potiskivala na razne načine,
radila je toliko toga, usredotočila se na školu.
Uvijek se trudila malo više.
Samo nije htjela biti kao i svi drugi.
Pričala bi o svojoj mami. Nedostajala joj je.
Jako joj je nedostajala.
Rekla mi je: „Znaš, sjećam se kako bi mama dolazila po mene
i snažno me zagrlila.
Toga se najviše sjećam.
Njezinih zagrljaja i njezinog mirisa.“
Latasha je oduvijek govorila: „Evo plana za nas.
Bit ćemo odvjetnice, to će nam biti posao,
i možemo osnovati svoja poduzeća,
jer kad god uđemo u trgovinu, ili nas slijede,
ili gledaju s prezirom.
Ne želite imati nešto svoje?
Trebamo neke programe. Trebamo neko mjesto…
gdje će djeca vani imati što raditi ili nekud otići,
i možemo pokrenuti turnire i košarku.“ Obožavala je košarku.
Ponekad bih otišla u park i gledala je kako igra.
Bila bi jedina cura na igralištu
koja igra košarku s gangsterima, članovima bandi,
dok bismo mi igrali košarku s klincima mlađima od nas
i samo se zabavljali.
Mnogi mlađi klinci su je gledali kao veliku sestru iz susjedstva.
Znam da mi je tijelo krhko Znam da je od gline
Ali ako moram ići Molit ću za vječnost svoje duše
I da me mama ne zaboravi…
Mislim da je bila subota.
Baka je zamolila Trella da ode po sok od naranče.
Nije htio jer se upravo probudio.
Ja sam bila budna i spremna za kino s Tashom,
ali ona je već otišla.
Baka me zamolila da odem po sok od naranče.
Rekla sam joj: „Ne želim. Neka odu Trell ili Nookie.“
Da sam barem otišla.
Mislim da je Latasha umrla u jutarnjim satima,
jer je bilo vrijeme doručka,
no detektivi nisu došli u bakinu kuću sve do popodneva.
Sjećam se toga. Bila sam odjevena. Christina je bila doma.
Trell je bio u parku i baka mi je rekla da odem po njega.
Igrao je košarku u dvorani i sjećam se da sam mu prišla.
Rekla sam: „Hej, ubili su je.“
Sjećam se da sam ga povukla, govoreći: „Idemo! Nešto se dogodilo! Idemo!“
Oboje smo otrčali kući.
Ubrzo je nastao kaos.
Proširila se priča da su mladu crnkinju
upucali zbog soka vrijednog 1,79 dolara.
Svi su se samo slomili.
Svi.
Otišla sam u tu trgovinu. Taj je dan bilo vruće.
Uzela sam neko piće. Torbu sam stavila sa strane.
Rekla sam: „Ok, ne morate me upucati. Samo ću uzeti ovo i izaći.“
Žena me pogleda i reče: „Čula si što se dogodilo curi?“
Odgovorila sam: „Da.“
Nisam još znala da je to bila ona. Međutim, moji su roditelji znali.
Nisam znala da je to bila ona jer sam je vidjela…
vjerojatno dan ranije i bila je jako uzbuđena zbog kina.
Otišla sam u park.
Vidjela sam Trella kako plače.
Suze su mu tekle niz lice, na sebi je imao Latashinu jaknu,
držao je svijeću i pomislih:
„Ona mu ne posuđuje svoju jaknu. Što se događa?“
Pogledao me, no bio je toliko tužan da je samo nastavio plakati,
tako da ga nisam gnjavila.
„Neću ga gnjaviti. Idem kući.“
Došla sam doma, u svoj mali svijet, i prišao mi je tata.
Rekao je: „Znam da si čula za djevojku koju su upucali zbog soka od naranče.“
Nastavio je: "Sad je već na svim vijestima.
Više ti to ne mogu skrivati jer ovo je nešto što će izmaći kontroli,
prije nego bilo tko to uspije zaustaviti.“
Dok mi govori, vijesti se pojave na TV-u.
Žao mi je.
I vidjela sam.
Nisam bila svjesna koliko je bilo strašno dok nisam vidjela.
I pokazivali su taj video…
iznova…
i iznova.
A ja sam se prisjetila,
nekoliko mjeseci prije toga dogodio se incident…
Otišla sam s mamom u trgovinu.
Mama je kupila čokoladice i rekla mi:
„Idem sada van. Vrati se i kupi bratu čokoladicu.“
Vratila sam se u trgovinu, imala sam torbu i u njoj račun.
Uzela sam čokoladicu i spustila glavu dok sam brojila novac.
U trgovini je bila prostitutka koja je zaviknula:
„Hej, stani. Vani joj je mama. Idem po njenu mamu.“
Podignem pogled i vidim ženu s napetim pištoljem,
a oči su mi uperene u cijev.
Mama ulijeće u trgovinu i govori: „Platila je to. Evo računa.
Evo novca za ovu čokoladicu. Tybie, idemo.
Reci svojim prijateljima da ne idu u ovu trgovinu
jer će ova žena nekog ubiti.“
To je bilo nešto na što smo se navikli.
Navikneš se na to, a ljudi ne shvaćaju
da to nije bio prvi puta da je ta žena napala
djecu iz tog susjedstva.
I sjećam se da sam nekoliko dana kasnije rekla Tashi:
„Mama mi je rekla da ne idemo više tamo, ta je žena ponovo izvukla pištolj.“
Tasha je odgovorila: „Uvijek to radi, ali znaš, nikad nije povukla okidač.
Ne brini, to radi samo da nas uplaši.“
Više nisam mislila na to.
No kada sam vidjela to na TV-u,
osjećala sam se loše jer sam pomislila: „Rekla sam joj.
Zašto nije slušala?“
Imala sam loš predosjećaj da će ta žena nešto učiniti.
Samo nisam znala što.
I svaki put kada bismo išli u tu trgovinu, bilo ja, ona, Shinese,
ili bilo koje dijete iz susjedstva,
uvijek bismo išli tamo s mišlju: „U redu. Pripremi se.
Nečim će te udariti.
Pitanje je čime.
Nazivat će nas majmunima ili će nas slijediti po trgovini,
ili izbaciti van jer mogu?“
No kada sam vidjela to, samo sam utihnula.
Utihnula na jako dugo vremena.
Nekad pomislim: „Kako sam dogurala tako daleko, a ona nije tu?“
Znam da bi se već udala.
Voljela je dečke.
Vjerojatno bi imala dvoje ili troje djece i bila bi uz njih,
pogotovo ako bi imala kćer.
Bila bi sjajna majka.
Da je ona tu, vjerojatno bih bila odvjetnica.
Zapravo, ne, sad bih bila odvjetnica.
Osnovale bismo svoja poduzeća.
Organizirale bismo aktivnosti za djecu iz susjedstva,
da idu negdje, da rade nešto.
„Latashin štit
Vrlo sam pouzdana i iskrena.
Sviđa mi se što sam samouvjerena.
Izuzetno sam talentirana i znam da kad nešto naumim,
to ću i ostvariti.
Ljudima pokazujem da mi je stalo dajući ono što imam drugima
kojima je to zaista potrebno.
Također, pokazujem da mi je stalo tako što poštujem odrasle,
svoje vršnjake i mlađe od sebe. Znam da mi je stalo.
U životu najviše želim ispuniti cilj da budem odvjetnica,
i završavam srednju školu…
i završiti srednju školu
s gotovo savršenim prosjekom kako bih otišla na fakultet.
Najvažnije mi je da je moja obitelj uvijek zaštićena štitom,
kako ne bi…
da je ne…
ozlijede opasni, nemilosrdni i bezobzirni ljudi.
Da imam jednu želju, bila bi da mi se majka vrati.
Tri opisne riječi kojima bi me moji prijatelji opisali su
brižna, darežljiva i vrlo pristojna prema drugima.
Latasha Harlins, 6.2.1991.“
Što misliš o pjesmi, Shinese?
Što mislim o pjesmi? To je ona.
To je sve što sam upravo rekla.
Ona pojašnja…
Pojašnjava sve o čemu sam…
govorila.
Tko je bila.
Pjesma je to. Pojašnjenje.
I nisam je čitala…
toliko dugo da sam čak i zaboravila,
znaš, da je vrijedila. Da je bila ovdje.
Skroz sam zaboravila da ju je napisala.
Ljudi to ne znaju.
Znaju samo da je bila mlada crnkinja vrijedna 1,79 dolara.
Ne poznaju je kao osobu.
Ne znaju.
Uvijek ću se sjećati nekih naših razgovora.
Neke ću zaboraviti, ali dajem sve od sebe da ih zadržim.
Toliko sam toga potisnula jer je bilo bolno
što me jedna od najboljih prijateljica tako brzo napustila.
Bila je divna osoba.
Još je uvijek cijenim zbog toga kakva je bila u to vrijeme.
Bila je svjesna boje svoje kože i prihvatila je to.
„Kraljice smo.“
„Nisam kraljica, nemam nikakvu krunu.“
Ona odgovara: „Ne, budalo. Kraljice smo.
Počet će nas tretirati kao kraljice samo ako se mi tako ponašamo.
Nema što ne mogu učiniti kada nešto naumim.
Majka mi je to govorila i vjerujem u to.“
To je bila njena snaga.
To ju je pokretalo.
Tako si snažna.
Odakle je dolazila ta snaga?
A bili smo samo klinci. Djeca.
U trgovini u Los Angelesu 16.3.1991. Soon Ja Du
ubila je 15-godišnju Latashu Harlins.
Optužila je Latashu da je ukrala sok od naranče i upucala je u zatiljak.
Latasha je umrla držeći dva dolara za sok.
Du je optužena za ubojstvo s predumišljajem.
Dobila je uvjetnu, 400 sati javnog rada i kaznu od 500 dolara, bez zatvora.
Latashina smrt pokrenula je nemire 1992. godine.
Latashina teta borila se za pravdu i sjećanje na svoju nećakinju.
Ubrzo nakon Latashine smrti osnovala je Odbor za pravdu Latasha Harlins.
Denise Harlins, 2.4.1963. - 25.12.2018.
Latashina rođakinja Shinese i prijateljica Ty
planiraju pokrenuti udrugu u Los Angelesu za mlade u zajednici
u sjećanje na Latashu.
ZA SHINESE, TY I TASHU
Prijevod titlova: Snježana Markuš