Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SOUTH CENTRAL LOS ANGELES, CALIFORNIA
SENT PÅ 1980-TALLET
Det var på sommeren, det året jeg gikk i sjetteklasse.
Jeg lå i et basseng. Kunne ikke svømme, men det var varmt, så jeg prøvde meg.
Noen unger så på oss og tenkte at vi var fra 9-0.
Jeg drev ikke med sånt, tenkte ikke på sånt.
Jeg prøvde å padle borte ved kanten.
De tenkte sikkert: "Hun kan vi utnytte."
En av dem plasket vann på meg.
En av dem kom bak meg, og holdt hodet mitt under vannet.
Jeg klorte og dro, men han holdt meg under vannet.
Plutselig hørte jeg en liten gutt skrike.
Selv med vann i ørene hørte jeg skriket.
Jeg følte trykket mot halsen forsvant, og hun dro meg opp av vannet.
Hun var fortsatt påkledd, skjørtet var på.
Hun slapp alt da hun så hva de drev med,
og hoppet over gjerdet.
Hun hoppet i bassenget jeg var i, og sa: "La henne være!"
En av dem hadde sprukket leppe.
Hun fikk meg opp av vannet, og sa:
"Flaks for deg at jeg gikk forbi og så det."
Broren hennes var med. Hun ba ham hente et håndkle, som hun la over meg.
Hun trengte håndkleet, men sa: "Nei da, jeg tørker."
Vi satte oss ved husken, til jeg fikk igjen pusten.
Hun sa: "Du er liten, noen på passe på deg.
Vi er nesten like gamle, jeg har sett deg her et par ganger.
Hva skal du i morgen?"
"Jeg skal ut igjen, men ikke i bassenget."
Hun sa: "Ikke tenk på det, jeg blir med deg."
Latashas mor døde i 1985.
Hun ble skutt i overkroppen på en nattklubb.
Bestemor ville ikke la systemet ta dem,
så bestemors fokus var å ta seg av ungene,
og det gjorde hun.
Hun måtte tre inn for å oppdra dem, og gjøre det som måtte gjøres.
Særlig for Christina, Vester og Latasha.
Jeg var enebarn.
Min mor bodde i Orange County, og de var her.
Jeg ville være med dem, for de hadde det gøy.
Christina, Vester og Latasha var livet for meg.
Mine brødre og søstre. Jeg hadde ingen andre.
Og henne. Det var alt.
Latasha var mer ansvarlig.
Hun stelte Christinas hår, og fulgte Trell til parken eller butikken.
Hun tok tak, og hjalp bestemor mye med broren og søsteren.
Vi måtte opp veldig tidlig for å rekke Manchester-bussen
hele veien til Westchester.
Etter skolen var bussene fulle,
og alle satt bak i bussen og slengte dritt.
Det gjorde at bussturen føltes kortere.
Vi gikk av på Figueroa.
Vi gikk på Tam's Burger der.
Bestemor ga oss to-tre dollar hver dag.
Vi tok vare på de to-tre dollarene til etter skolen.
I gamle dager hadde de
små jukebokser på hvert bord.
Vår favoritt var "Stand By Me".
Stand by me… Den sangen.
Vi sparte 25 cent for å spille den hver dag. Det var vår sang.
Vi kjøpte fries, og gikk ned Figueroa hele veien hjem, hver dag.
Nei, jeg er ikke redd
Så lenge du er sammen med meg
Hun ville bli advokat, så målet hennes var å få gode karakterer,
for å hjelpe bestemoren mest mulig når hun lykkes.
Hun hadde toppkarakterer. På rekke og rad.
En ville trodd at… Moren døde seks år tidligere.
Hva ville hun tenke?
Så klart hun snakket om henne.
Men jeg tror hun stengte det ute på mange vis
ved å holde seg i aktivitet, og fokusere på skolen.
Hun prøvde litt hardere. Hun ville ikke bli en statistikk.
Hun snakket om moren sin. Hun savnet henne.
Hun savnet moren veldig.
Hun sa til meg: "Jeg husker da min mor hentet meg,
og ga meg en stor klem.
Det husker jeg mest. At hun klemte meg, og hvordan hun luktet."
Latasha snakket alltid om: "Når vi blir eldre, her er planen:
Vi kan være advokater på dagtid,
og vi kan eie forretninger, for hver gang vi går inn i en butikk,
følger de etter oss, ser stygt på oss, og viser ingen respekt.
Vil du ikke eie noe eget? Vi trenger programmer, noe som…
Ungene på utsiden må ha noe å gjøre, et sted å dra.
Vi kan starte turneringer i basketball." Hun elsket basketball.
Av og til dro jeg til parken for å se henne spille.
Hun var den eneste jenta på banen,
og spilte basketball med Hoover-gjengmedlemmer.
Vi spilte mot barn som var yngre enn oss, og hadde det gøy.
Mange unge barn så på henne som storesøsteren i nabolaget.
Jeg vet kroppen min er skjør Vet den er av porselen
Men om jeg må dra, Håper jeg sjelen min er evig
At min mor ikke glemmer meg…
Jeg tror det var en lørdag.
Min bestemor ba Trell gå og kjøpe appelsinjuice.
Han ville ikke, vi hadde nettopp våknet.
Jeg var oppe, klar til å gå på kino med Latasha, men hun hadde gått alt.
Bestemor ba meg kjøpe appelsinjuice.
Jeg sa: "Jeg vil ikke. Trell kan kjøpe juice."
Skulle ønske jeg hadde gått.
Jeg tror Latasha døde på morgenen,
fordi det var frokosttid.
Men etterforskerne kom ikke til bestemors hus før på ettermiddagen.
Jeg husker da de kom. Jeg var påkledd. Christina var hjemme.
Trell var i parken, så bestemor ba meg løpe og hente ham.
Han var i gymsalen og spilte basketball. Jeg gikk bort til ham og sa:
"De drepte henne."
Jeg dro i ham, og sa: "Kom! Noe har skjedd, kom!"
Vi løp hjem, begge to. Så brøt helvete løs.
Ryktet spredde seg om at en ung, svart jente ble skutt
på grunn av appelsinjuice til 1,79 dollar.
Alle brøt sammen.
Alle sammen.
Jeg gikk på butikken. Det var en varm dag.
Jeg hentet noe å drikke. Jeg la sekken fra meg.
Jeg sa: "Ikke skyt meg, jeg skal bare kjøpe noe og dra."
Dama så på meg og sa: "Du har hørt om den lille jenta?"
Jeg sa: "Ja."
Jeg visste ikke at det var min venn, men foreldrene mine visste det.
Jeg visste ikke at det var henne, for jeg hadde sett henne
sikkert dagen før. Hun gledet seg til at vi skulle på kino.
Jeg dro til parken.
Jeg så Trell, og han gråt.
Tårene strømmet ned, og han hadde på seg Latashas jakke.
Han holdt et lys, og jeg tenkte:
"Hun lar ham ikke gå i gangsterjakken sin, hva foregår?"
Han så på meg, men hadde det så vondt at han bare fortsatte.
Så jeg tenkte ikke på det. "Jeg skal ikke plage ham, jeg drar hjem.
Jeg kom hjem, i min egen verden, og min far kom inn og sa:
"Du har nok hørt om den unge jenta som ble skutt på grunn av appelsinjuice."
Han sa: "Nå er det på nyhetene overalt.
Jeg kan ikke holde det skjult lenger, for det kommer til å bli bråk.
Det kommer til å bli bråk før noen får kontroll."
Mens han snakker, kommer det på TV-en.
Unnskyld.
Og jeg så det.
Jeg ante ikke hva frykt var før jeg så det.
Og de viste stadig opptaket…
Igjen…
…og igjen.
Jeg tenker bare på
en hendelse noen måneder før.
Jeg var på butikken med min mor.
Mamma hadde betalt for noen sjokolader.
Hun sa: "Jeg går ut. Gå inn igjen og kjøp en sjokolade til din bror."
Jeg gikk inn igjen.
Jeg hadde posen, med kvitteringen i.
Jeg fant godteriet, og så ned, fordi jeg telte pengene.
Det var en prostituert i butikken.
Hun sa: "Nei, vent!
Moren hennes er utenfor, jeg henter henne."
Jeg så opp, og dama hadde pistolen spent.
Jeg stirret ned løpet.
Min mor løp inn.
Hun sa: "Nei, hun har betalt. Her er kvitteringen.
Her er pengene for sjokoladen. Tybie, vi går.
Si til vennene dine at de ikke må gå hit, den dama kommer til å drepe noen."
Det var noe vi ble vant til.
Du blir vant til det.
Det folk ikke vet, er at det ikke var første gang den dama gjorde noe sånt
med en av ungene i nabolaget.
Jeg husker at jeg sa det til Tasha noen dager senere.
"Mamma sa jeg ikke måtte gå dit. Hun trakk pistolen igjen."
Tasha sa: "Det gjør hun alltid, men hun vil aldri…
Hun har aldri trukket av. Ikke vær redd, det er bare for å skremme oss."
Så jeg tenkte ikke på det.
Men da jeg så det jeg så på TV…
Det føltes vondt, for jeg tenkte: "Jeg sa det til henne.
Hvorfor hørte hun ikke etter?"
Jeg følte på meg at den dama kom til å gjøre noe.
Jeg visste bare ikke hva.
Hver gang vi var der, om det var meg, henne eller Shinese,
eller en av de andre ungene i nabolaget, måtte vi alltid være forberedt.
Du blir utsatt for noe, men hva?
Vil de kalle oss aper, eller følge etter oss i butikken,
eller kaste oss ut uten grunn?
Men da jeg så det, koblet jeg ut i lang tid.
Jeg koblet ut i lang tid.
Av og til tenker jeg: "Hvordan kom jeg så langt, men hun er ikke her?"
Jeg vet hun hadde vært gift nå. Hun likte gutter.
Hun hadde nok hatt to-tre unger.
Og hun hadde mast på dem.
Særlig om hun hadde en datter. Hun ville blitt en super mor.
Om hun hadde vært her, hadde jeg nok blitt advokat.
Faktisk, jeg hadde vært advokat.
Vi hadde eid forretninger.
Vi hadde holdt aktiviteter for ungene i nabolaget,
så de hadde noe å finne på.
"Latashas skjold.
Jeg er veldig pålitelig og troverdig, æresord.
Jeg liker at jeg er sikker på meg selv.
Jeg har mye talent, og vet at om jeg bestemmer meg for noe,
skal jeg oppnå det.
Jeg viser at jeg bryr meg
ved å gi hva jeg har til folk som trenger det.
Jeg viser også at jeg bryr meg ved å vise respekt for voksne,
og de på min alder, og yngre. Jeg vet at jeg bryr meg.
Det jeg ønsker meg mest i livet er å oppnå målet om å bli advokat,
og å fullføre high school…
Og å fullføre high school
med nesten perfekt karaktersnitt for å gå på college.
Det viktigste for meg er at familien er beskyttet av et skjold,
sånn at…
Så de ikke blir…
…skadet av farlige, hensynsløse, ufølsomme folk.
Om jeg kunne ønske meg én ting, hadde det vært å få min mor tilbake.
Tre beskrivende ord mine venner kanskje ville sagt om meg
er 'omtenksom', 'raus', og 'høflig mot andre'.
Latasha Harlins, 6. februar 1991."
Hva syns du om diktet, Shinese?
Hva jeg syns om diktet? Det er henne.
Det er alt jeg nettopp sa.
Det forklarer…
Det forklarer det jeg nettopp…
…snakket om.
Hvem hun var.
Det er hva diktet er. Forklarende.
Jeg har ikke lest det diktet på så lenge
at jeg hadde glemt at det var ekte, at det var her.
Jeg hadde helt glemt at hun skrev det.
Folk vet ikke det.
De vet bare at hun var en ung, svart jente
som var verdt 1,79 dollar.
De vet ikke hvem hun var som person.
De vet ikke.
Jeg vil alltid huske noen av samtalene våre.
Noen glemmer jeg nok, men jeg prøver å holde på dem.
Jeg skjøv vekk så mye fordi det var vondt.
Å se en av mine beste venner dra så tidlig.
Hun var en kjærlig person.
Jeg er fortsatt takknemlig for at hun var den hun var.
Hun var klar over hudfargen sin, og aksepterte den.
"Vi er dronninger." "Dronning? Jeg har ikke noen krone."
Hun sa: "Nei, dumming, vi er dronninger.
Vi blir bare behandlet som dronninger om vi oppfører oss som det.
Det er ingenting jeg ikke klarer om jeg bestemmer meg.
Min mor sa det, så det tror jeg på."
Det var drivkraften hennes.
Det holdt henne i gang.
Du er så sterk. Hvor kom den styrken fra?
Og igjen, vi var barn. Unger.
16. mars 1991 ble 15 år gamle Latasha drept av Soon Ja Du.
Du påsto at Latasha stjal appelsinjuice, og skjøt henne.
Latasha døde med penger i hendene.
Du ble funnet skyldig i forsettlig drap. Dommer Joyce Karlin ga henne prøvetid,
400 timers samfunnstjeneste og en bot. Hun sonet ikke i fengsel.
Latashas død ble en utløsende årsak for LA-opprøret i 1992.
Latashas tante, Denise Harlins, kjempet for rettferd, og niesens minne.
Denise opprettet The Latasha Harlins Justice Committee.
Denise Harlins, 2. april 1963 - 25. desember 2018
Nå vil Shinese og Ty opprette en organisasjon for ungdom i nærområdet.
Lær mer på www.alovesongforlatasha.com
For Shinese, Ty og Tasha
Tekst: Kristian VIlnes Opdahl