Downloaded from YTS.MX
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎SOUTH CENTRAL, ‎LOS ANGELES, CALIFORNIA
‎SFÂRȘITUL ANILOR '80
‎Era vara de după clasa a șasea.
‎Eram în piscină. ‎Nu știam să înot, dar era cald
‎și dădeam și eu din mâini.
‎VOCEA LUI TY ‎PRIETENA LATASHEI
‎Copiii ăia s-au uitat la mine ‎și au zis: „Suntem de pe strada 90”.
‎Nu mă interesa, nu mă gândeam la nimic.
‎Eu dădeam din picioare în piscină
‎și cred că și-au zis ‎că pot profita de mine.
‎Un copil mă tot stropea cu apă.
‎Unul a venit din spate ‎și m-a ținut cu capul sub apă.
‎Îl zgâriam și trăgeam de el,
‎dar mă ținea sub apă.
‎Nici una, nici două, ‎l-am auzit pe un băiețel țipând.
‎Deși aveam apă în urechi, ‎îl auzeam țipând.
‎Am simțit cum a dispărut presiunea ‎de pe gât și ea m-a scos din apă.
‎Era îmbrăcată. Purta o fustă.
‎Și-a lăsat jos sacoșele ‎când a văzut ce făceau.
‎Și a sărit gardul.
‎A sărit în piscină, lângă mine.
‎„Lăsați-o în pace!” ‎Unul dintre ei avea buza spartă.
‎Ea m-a scos din apă și a zis:
‎„Norocul tău ‎că treceam pe-aici și am văzut.”
‎Fratele ei era cu ea ‎și l-a pus să aducă un prosop.
‎Mi l-a dat mie. Îi trebuia și ei, ‎dar a zis că se usucă de la sine.
‎Ne-am dus în parc, la leagăne, ‎ca să-mi trag sufletul.
‎Zice: „Știi ce? Ești mică. ‎Trebuie să te apere cineva.
‎Suntem cam de-o seamă. ‎Te-am mai văzut pe-aici.
‎Ce faci mâine?”
‎„Ies din casă, dar nu mai vin la piscină.”
‎Zice: „Nu-ți face griji! Voi fi eu aici.”
‎Mama Latashei a murit în 1985.
‎A fost împușcată în trunchi… ‎într-un club.
‎Bunica nu i-a lăsat pe mâna statului,
‎deci ea s-a ocupat, în principal, ‎de creșterea copiilor ei.
‎Asta a făcut.
‎S-a dat peste cap să-i crească ‎și să facă tot ce era nevoie,
‎mai ales pentru Christina, ‎Vester și Latasha.
‎Eu sunt singură la părinți.
‎Mama era în comitatul Orange, ‎iar ei erau aici.
‎Voiam să fiu cu ei, ‎căci se distrau mai mult.
‎Christina, Vester și Natasha ‎erau tot ce-aveam,
‎fratele și surorile mele. ‎N-aveam pe altcineva.
‎Și-o mai aveam pe ea.
‎Latasha era mai responsabilă.
‎Îi făcea părul Christinei și îl ducea ‎pe Trell în parc sau la magazin.
‎O ajuta mult pe bunica,
‎cu fratele și cu sora ei.
‎Trebuia să ne trezim devreme ‎ca să prindem autobuzul de Manchester.
‎Mergeam în Westchester.
‎După școală…
‎autobuzele erau pline, ‎toată lumea era grămadă,
‎făceam glume
‎și drumul spre casă părea mai scurt.
‎Coboram pe strada Figueroa
‎și ne opream la Tam's Burger.
‎Bunica ne dădea doi, trei dolari pe zi.
‎Păstram banii ăia
‎până după școală.
‎Pe vremuri, existau niște tonomate micuțe
‎pe fiecare masă și puteai pune muzică.
‎Melodia noastră preferată ‎era „Stand By Me”.
‎Fii alături de mine
‎Asta e melodia.
‎Păstram 25 de cenți pentru melodia aia.
‎Era melodia noastră de zi cu zi. ‎Luam cartofi prăjiți
‎și mergeam pe jos, pe Figueroa, ‎până acasă. În fiecare zi.
‎Nu mă voi teme
‎Nu, nu mă voi teme
‎Atâta timp cât tu vei fi…
‎Vei fi alături de mine…
‎Ea voia să fie avocată, ăsta era visul ei. ‎Voia să ia note bune
‎ca să-și ajute bunica ‎când avea să reușească în viață.
‎Avea zece pe linie.
‎Lua numai zece.
‎Mama ei murise în urmă cu șase ani
‎și nu știai ce gândește.
‎Vorbea despre mama ei,
‎dar cred că încerca ‎să-și blocheze trăirile
‎concentrându-se pe școală.
‎Dădea tot ce putea.
‎Nu voia să fie o ratată.
‎Vorbea despre mama ei. Îi era dor de ea.
‎Îi era tare dor de ea.
‎Îmi spunea: „Îmi amintesc ‎când mă lua mama de la școală
‎și mă strângea tare în brațe.
‎Asta îmi amintesc despre ea.
‎Cum mă îmbrățișa și cum mirosea.”
‎Latasha spunea mereu:
‎„Ăsta e planul pentru când vom fi mari.
‎Putem fi avocate,
‎dar putem avea și propriile afaceri.
‎Ne urmăresc de fiecare dată ‎când intrăm în magazin,
‎se uită urât și ne jignesc.
‎Nu vrei să ai ceva doar al tău?
‎Avem nevoie de programe. ‎E nevoie de un loc
‎unde copiii de pe străzi să meargă,
‎să aibă o ocupație. ‎Putem înființa turnee
‎de baschet.” Murea după baschet.
‎Uneori, mă duceam în parc ‎și o urmăream jucând.
‎Era singura fată de pe teren
‎și juca baschet ‎cu gangsterii din banda Hoovers.
‎Jucam tot felul de jocuri ‎cu copiii mai mici decât noi
‎și ne distram de minune.
‎O mulțime de copii mai mici ‎o priveau ca pe sora lor mai mare.
‎Trupul meu e fragil ‎E din argilă
‎Dacă va fi să pier ‎Mă rog ca sufletu-mi să fie veșnic
‎Și ca mama să nu mă uite…
‎Era într-o sâmbătă.
‎Bunica l-a rugat pe Trell ‎să cumpere suc de portocale.
‎N-a vrut, căci abia ne treziserăm.
‎Mă trezisem și mă pregăteam ‎să merg la film cu Tasha,
‎dar ea plecase deja.
‎Bunica m-a rugat să iau suc de portocale.
‎I-am zis: „Nu vreau.
‎Spune-i lui Trell sau lui Nookie!”
‎Dar aș vrea să mă fi dus…
‎Cred că Latasha a murit dimineața devreme,
‎fiindcă era timpul pentru micul dejun.
‎Dar polițiștii au ajuns
‎acasă la bunica abia după-amiază.
‎Țin minte când au venit. ‎Eram îmbrăcată. Christina era acasă.
‎Trell era în parc,
‎așa că bunica mi-a zis să mă duc să-l iau.
‎Era în sala de sport, juca baschet.
‎M-am dus la el.
‎Zic: „Omule, au omorât-o!”
‎Trăgeam de el și-i ziceam: ‎„Hai! S-a întâmplat ceva! Să mergem!”
‎Am fugit spre casă.
‎S-a dezlănțuit iadul.
‎Se auzise că o fată de culoare
‎fusese împușcată pentru un suc ‎de portocale de 1,79$.
‎Toată lumea era distrusă.
‎Toată lumea.
‎Am mers la magazin. Era o zi caniculară.
‎Am luat ceva de băut. ‎Îmi lăsasem geanta alături.
‎Zic: „Nu trebuie să mă împușcați.
‎Intru, iau asta și plec.”
‎Doamna de-acolo zice: „Ai auzit
‎ce s-a întâmplat cu fetița aia?” ‎Zic: „Da.”
‎Nu știam că era prietena mea.
‎Dar părinții mei știau.
‎Eu nu știam că despre ea e vorba,
‎pentru că o văzusem
‎cu o zi înainte
‎și era bucuroasă că mergem la film.
‎M-am dus în parc
‎și l-am văzut pe Trell plângând.
‎Îi curgeau lacrimi pe față, ‎era îmbrăcat cu geaca Latashei
‎și avea o lumânare. M-am gândit…
‎„Ea nu-l lasă să-i poarte ‎geaca de gangster. Ce-o fi?”
‎S-a uitat la mine, apoi în sus.
‎Era necăjit, și-a văzut de treabă.
‎Nu l-am luat în seamă.
‎„Nu-l deranjez. Mă duc acasă.”
‎Am ajuns acasă, în mica mea lume, ‎și a venit și tata.
‎Zice: „Știu că ai auzit
‎despre fata împușcată ‎pentru un suc de portocale.”
‎Zice: „E peste tot la știri.
‎Nu pot să-ți mai ascund,
‎căci lucrurile vor scăpa de sub control,
‎se vor agrava și atunci va fi de rău.”
‎Când vorbea cu mine, ‎am văzut și la televizor.
‎Îmi pare rău!
‎Atunci am văzut.
‎Nu știam ce înseamnă groaza…
‎până n-am văzut aia.
‎Tot dădeau imaginile alea…
‎încontinuu.
‎La nesfârșit.
‎Mă gândeam la faptul
‎că fusese un incident ‎cu câteva luni în urmă…
‎Mă dusesem cu mama la magazin.
‎Mama cumpărase niște ciocolată…
‎și zice: „Mă duc afară.
‎Du-te înăuntru ‎și ia-i și fratelui tău o ciocolată!”
‎Așa că m-am întors în magazin
‎și aveam plasa, iar bonul era în plasă.
‎Am luat ciocolata și țineam capul în jos,
‎fiindcă număram banii.
‎În magazin…
‎era o prostituată
‎și începuse să urle: „Stai așa!
‎Mama ei e afară. Mă duc s-o chem.”
‎Când m-am uitat în sus, ‎doamna trăsese cocoșul armei…
‎și m-am uitat la țeavă.
‎Mama a alergat în magazin…
‎și a zis: „Le-a plătit. Uite bonul!
‎Uite banii pentru ciocolata asta!
‎Să mergem, Tybie!
‎Să le spui prietenilor să nu vină aici, ‎că femeia asta o să împuște pe cineva.”
‎Era ceva obișnuit pentru noi.
‎Te obișnuiești,
‎dar ceea ce nu realizează oamenii este
‎că nu era prima oară ‎când vânzătoarea făcuse asta
‎copiilor din acel cartier.
‎Câteva zile mai târziu, i-am spus Tashei:
‎„Mama a zis ‎să nu te duci la magazinul ăla.
‎Iar a scos pistolul.”
‎Tasha zice: „Așa face mereu, dar…
‎nu trage niciodată.
‎Nu te agita, vrea doar să ne sperie.”
‎Nu m-am mai gândit la asta.
‎Dar când am văzut imaginile de la TV…
‎m-am întristat pentru că o avertizasem.
‎De ce n-o fi ascultat?
‎Avusesem un presentiment ‎că doamna aia va face ceva.
‎Doar că nu știam ce.
‎De fiecare dată ‎când mergeam la magazin, eu, ea
‎sau Shinese,
‎ori alți copii din cartier,
‎intram acolo și ne pregăteam mental.
‎„O să fim loviți cu ceva.
‎Din senin.
‎O să ne facă «maimuțe», ‎o să ne urmărească prin magazin
‎sau o să ne omoare fără motiv.”
‎Dar, după ce am văzut știrea, m-am blocat.
‎Am fost în stare de șoc mult timp.
‎Uneori, mă întreb: „Cum de am ajuns ‎atât de departe, și ea nu e aici?”
‎Acum ar fi fost căsătorită.
‎Îi plăceau băieții.
‎Probabil că ar fi avut doi, trei copii
‎și le-ar fi fost alături,
‎mai ales dacă avea o fiică.
‎Ar fi fost o mamă grozavă.
‎Dacă ar fi fost aici…
‎probabil că aș fi fost avocată.
‎De fapt, sigur aș fi fost avocată.
‎Am fi avut ceva afaceri.
‎Am fi făcut activități ‎pentru copiii din cartier.
‎Să facă ceva cu viața lor.
‎„Scutul Latashei.
‎Sunt o persoană de încredere și sinceră.
‎Îmi place că am încredere în mine.
‎Sunt talentată ‎și știu că, dacă-mi pun ceva în gând,
‎voi reuși.
‎Le arăt oamenilor că-mi pasă, ‎oferind ce am
‎celor la ananghie.
‎Le mai arăt că-mi pasă ‎prin faptul că-i respect pe adulți,
‎pe cei de vârsta mea și pe cei mai mici.
‎Cel mai mult îmi doresc ‎să-mi împlinesc visul de-a fi avocată
‎și să absolv liceul.
‎Vreau să absolv liceul
‎cu notă aproape maximă ‎și să merg la facultate.
‎Pentru mine, cel mai important ‎e ca familia mea să fie protejată
‎de un scut,
‎ca să...
‎Ca să nu fie…
‎rănită de oameni periculoși, ‎nepăsători și nemiloși.
‎Dacă aș avea o dorință, aceea ar fi ‎ca mama să se întoarcă la mine.
‎Cred că prietenii mei ‎m-ar descrie în trei cuvinte:
‎bună, atentă și foarte politicoasă.
‎Latasha Harlins, 6 februarie 1991.”
‎Ce zici despre poezia asta, Shinese?
‎Ce cred despre poezie? O caracterizează.
‎E tot ce v-am spus.
‎Confi…
‎Confirmă ce…
‎am spus până acum.
‎Exact cine a fost ea.
‎Asta înseamnă poezia. E o confirmare.
‎Nu am mai citit-o
‎de foarte mult timp și uitasem
‎ce înseamnă. Era totul scris aici.
‎Uitasem complet că a scris-o.
‎Oamenii nu știu asta.
‎Ei știu doar că a fost o fată de culoare
‎care a valorat 1,79$.
‎Ei nu știu cine a fost cu adevărat.
‎Nu știu.
‎Îmi voi aminti mereu ‎unele dintre conversațiile noastre.
‎Deși o să mai uit din ele, ‎mă voi strădui să mi le amintesc.
‎M-am închis în mine, ‎pentru că a fost dureros
‎să-mi văd prietena ‎plecând atât de devreme.
‎Era o persoană iubitoare.
‎Încă o apreciez pentru cine a fost.
‎Era conștientă de culoarea ei
‎și și-a acceptat-o.
‎„Suntem regine.”
‎„Nu sunt regină, n-am coroană.”
‎Zicea: „Nu, proasto! Suntem regine.
‎Vom fi tratate ca niște regine
‎doar dacă ne purtăm ca atare.
‎Nu există limite, ‎dacă-mi pun ceva în gând.
‎Așa mi-ar spune mama, așa că asta cred.”
‎Așa era ea.
‎Asta o motiva.
‎Ești puternică.
‎De unde a venit puterea asta?
‎Eram copii.
‎Pe 16.03.1991, ‎Latasha Harlins, de 15 ani, a fost ucisă
‎de Soon Ja Du, la Empire Liquor, în LA.
‎Du, care a acuzat-o pe nedrept ‎de furtul unei sticle de suc,
‎a împușcat-o în ceafă.
‎Latasha a murit ținând în mână ‎doi dolari pentru suc.
‎Du a fost acuzată de omor.
‎Judecătoarea Karlin a dat ‎sentință cu suspendare,
‎400 de ore de muncă ‎și 500$ amendă.
‎Nu a făcut închisoare.
‎Moartea Latashei a declanșat
‎revoltele din LA din 1992. ‎Mătușa ei, Denise Harlins,
‎a luptat pentru ca nepoata ei ‎să nu fie uitată.
‎După moartea Latashei,
‎Denise a fondat ‎Comitetul pentru Dreptate Latasha Harlins.
‎2 aprilie 1963 - 25 decembrie 2018
‎Vara Latashei, Shinese, ‎și prietena ei, Ty,
‎vor să înființeze o fundație
‎pentru tinerii din South Central, ‎Los Angeles, în memoria Latashei.
‎PENTRU SHINESE, TY ȘI TASHA